КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И
 
14 березня2024 року                                                                                 м. Київ
 
Унікальний номер справи № 366/488/23
                                                                                               Апеляційне провадження № 22-ц/824/2125/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого - Левенця Б.Б.,
   суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Ткаченко Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» про стягнення коштів, що підлягали виплаті при звільненні, та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
 
в с т а н о в и в :
 
У лютому 2023 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили:
- стягнути з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням внаслідок ліквідації вказаного підприємства у розмірі 56 271,20 грн. (п`ятдесят шість тисяч двісті сімдесят одна гривня 20 копійок);
- стягнути з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі, що буде визначений на дату винесення рішення по справі виходячи з дати завершення розрахунків та документів, витребуваних у відповідача (орієнтовний розмір на дату подання позову - 84 406,50 грн.);
- стягнути з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_2 суму матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням внаслідок ліквідації вказаного підприємства у розмірі 40 192,54 грн. (сорок тисяч сто дев`яносто дві гривні 54 копійки);
- стягнути з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі, що буде визначений на дату винесення рішення по справі виходячи з дати завершення розрахунків та документів, витребуваних у відповідача (орієнтовний розмір на дату подання позову - 70 980,25 грн.);
- стягнути з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_3 суму матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням внаслідок ліквідації вказаного підприємства у розмірі 42 169,24 грн. (сорок дві тисячі сто шістдесят дев`ять гривень 24 копійки);
- стягнути з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі, що буде визначений на дату винесення рішення по справі, виходячи з дати завершення розрахунків та документів, витребуваних у Відповідача (орієнтовний розмір на дату подання позову - 74 498,92 грн.);
- стягнути з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_4 суму матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням внаслідок ліквідації вказаного підприємства у розмірі 55 182,00 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч сто вісімдесят дві гривні);
- стягнути з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі, що буде визначений на дату винесення рішення по справі виходячи з дати завершення розрахунків та документів, витребуваних у Відповідача (орієнтовний розмір на дату подання позову - 97 488,20 грн.).
На обґрунтування позовної заяви зазначали, що позивачі працювали у ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» (далі - ДП «ЦОТІЗ») на посадах начальника служби інформаційних технологій ДП «ЦОТІЗ», начальника відділу забезпечення відвідування зони відчуження ДП «ЦОТІЗ», начальника відділу зв`язків з громадськістю та пресою ДП «ЦОТІЗ» та начальника відділу матеріально-технічного забезпечення ДП «ЦОТІЗ» відповідно.
25 липня 2022 року наказом № 73-22 Державного агентства України з управління зоною відчуження (далі - ДАЗВ) «Про ліквідацію Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» наказано припинити ДП «ЦОТІЗ» шляхом ліквідації.
Згідно з п. 2 цього наказу встановлений строк для пред`явлення кредиторами своїх вимог до ДП «ЦОТІЗ» протягом двох місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.
06 вересня 2023 року позивачам направлені на Viber повідомлення (попередження) про наступне звільнення (вивільнення).
Після цього у вересні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подавали заяви на звільнення, однак ті не були задоволені. 
 Зрештою, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 07 листопада 2022 року, а ОСОБА_1 - 08 листопада 2022 року були звільнені із займаних ними посад у ДП «ЦОТІЗ» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Однак повний розрахунок із позивачами при звільненні проведено так і не було. Більше того, розрахункові листи їм були видані лише у грудні 2022 року. Ті суми, що були нараховані при звільненні (заробітні плати, добові, лікарняні, компенсації за відпустки та при звільненні внаслідок скорочення тощо), були отримані позивачами лише у грудні 2022 року.
При цьому, позивачам не було нараховано та виплачено матеріальну допомогу при звільненні у зв`язку з ліквідацією ДП «ЦОТІЗ». Жодної компенсації за час затримки у здійсненні повного розрахунку з позивачами також виплачено не було.
Заяви про пред`явлення кредиторських вимоги були відправлені позивачами електронною поштою та цінними листами з описом вкладення, проте, у 30-денний термін, встановлений ч. 6 ст. 105 ЦК України, вказані заяви про пред`явлення кредиторських   розглянуті не були.
ОСОБА_1 листом від 26.01.2023 було повідомлено, що на теперішній час інвентаризація ДП «ЦОТІЗ» триває, створено нову інвентаризаційну комісію, оскільки акт комісії під головуванням ОСОБА_5 оформлено неналежним чином, за відсутністю всіх підписів інвентаризаційної комісії та процедура інвентаризації була проведена з порушенням норм чинного законодавства, наказу МФУ № 879 від 02.09.2014 «Про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань» та наказу від 23.08.2022 № 53-22 «Про проведення інвентаризації». Тому кредиторські вимоги з виплати матеріальної допомоги, відповідно до Колективного договору можуть бути розглянуті лише після проведення суцільної інвентаризації ДП «ЦОТІЗ» за наявності всіх підтверджуючих документів, що подані у встановлені законодавством і наказом терміни. Інші позивачі відповіді на подані ними кредиторські вимоги взагалі не отримали (т. 1 а.с. 1-10).
У квітні 2023 року представник відповідача в особі голови ліквідаційної комісії ДП «ЦОТІЗ» Котляренко О.О. надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Щодо невиплати матеріальної допомоги при звільненні згідно колективного договору зазначив, що ДП «ЦОТІЗ» знаходиться на стадії ліквідації, та ще триває його інвентаризація. Вказував, що відповіді на кредиторські вимоги позивачів було направлено на їхні поштові адреси, проте, отримані позивачами не були. Зазначав, що  виплата вихідної допомоги позивачам у зв`язку з ліквідацією підприємства у розмірі 1 середньомісячної заробітної плати була виплачена, що підтверджується довідками щодо проведення розрахунків зі звільненими працівниками станом на 11 квітня 2023 року, що доводить дотримання роботодавцем трудового законодавства. Зазначав, що ДП «ЦОТІЗ» було не в змозі здійснити розрахунок зі звільненими  працівниками в день звільнення або на наступний день, посилаючись на ліквідацію підприємства, недостатнє фінансування, форс-мажорні обставини, а саме воєнний стан та окупацію зони відчуження (т. 1 а.с. 147-154).
У квітні 2023 року представник позивачів - адвокат Даниленко Є.М. просив врахувати те, що відповідно до наданих ДП «ЦОТІЗ» довідок та виданих розрахунків заробітної плати позивачів середньомісячна заробітна плата (розрахована для цілей виплати вихідної допомоги) ОСОБА_1 становить 28 135,60 грн., ОСОБА_2 - 20 096,27 грн., ОСОБА_3 - 21 084,62 грн., ОСОБА_4 - 27 591 грн.
Тому сума матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням внаслідок ліквідації ДП «ЦОТІЗ» становить для ОСОБА_1 - 56 271,20 грн. (28 135,60 грн х 2 міс.), для ОСОБА_2 - 40 192,54 грн. (20 096,27 грн. х 2 міс.)., для ОСОБА_3 - 42 169,24 грн. (21 084,62 грн. х 2 міс.)., для ОСОБА_4 - 55 182,00 грн. (27 591 грн. х 2 міс.).
Розмір компенсації середнього заробітку за період затримки у повному розрахунку з 01 грудня 2022 року по 30 квітня 2023 року становить: для ОСОБА_1 - 140 678 (28 135,60 грн. х 5 міс.), ОСОБА_2 - 100 481,35 грн. (20 096,27 грн. х 5 міс.)., ОСОБА_3 - 105 423,10 грн. (21 084,62 грн. х 5 міс.)., ОСОБА_4 - 137 955,00 грн. (27 591 грн. х 5 міс.).
Тому, загальна сума компенсації середнього заробітку за період затримки у повному розрахунку при звільненні станом на 01 травня 2023 року має становить: для ОСОБА_1 - 164 114,00 грн. (23 436 грн. + 140 678 грн.); для ОСОБА_2 - 117 495,37 грн. (17 014,02 грн. + 100 481,35 грн.); для ОСОБА_3 - 121 048,82 грн. (15 625,82 грн. + 105 423,10 грн.); для ОСОБА_4 - 160 947 грн. (22 992,5 грн. + 137 955,00 грн.) (т. 2 а.с. 86-87).
Справу розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі, позивачами подані клопотання про розгляд справи за їх відсутності (т. 1 а.с. 125-126 т. 2 а.с. 86-88).
Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 01 травня 2023 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» про стягнення коштів, що підлягали виплаті при звільненні, та середнього заробітку за час затримки розрахунку - задоволено частково. 
Стягнуто з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь  ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням внаслідок ліквідації вказаного підприємства у розмірі 56 271,20 грн. Стягнуто з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження»  на користь  ОСОБА_1  середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16 411,40 грн. 
Стягнуто з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь  ОСОБА_2 суму матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням внаслідок ліквідації вказаного підприємства у розмірі 40 192,54 грн. Стягнуто з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь  ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 11 749, 54 грн.  
Стягнуто з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь  ОСОБА_3 суму матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням внаслідок ліквідації вказаного підприємства у розмірі 42 169,24 грн. Стягнуто з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 12 104,88 грн. 
Стягнуто з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження»  на користь  ОСОБА_4 суму матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням внаслідок ліквідації вказаного підприємства у розмірі 55182,00 грн. Стягнуто з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь  ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16 094,70 грн. 
Стягнуто з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь держави судовий збір у розмірі 4 402 грн. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено (т. 2 а.с. 90-99).
Не погодившись з рішенням районного суду, 21 червня 2023 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвокат Даниленко Є.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду змінити шляхом стягнення з ДП «ЦОТІЗ» середнього заробітку за час затримки розрахунку на користь ОСОБА_1 - 164 114,00 грн., ОСОБА_2 - 117 495,37 грн., ОСОБА_3 - 121 048,82 грн., ОСОБА_4 - 160 947 грн., а в іншій частині рішення залишити без змін (т. 2 а.с. 107-121).
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що позивачі не погоджуються з рішенням суду в частині зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача, до 10 % від нарахованої суми. Застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, до даного спору, суд першої інстанції не врахував обставин даної справи, які вказували на відсутність підстав для такого кардинального зменшення. Судом не було враховано, що в день звільнення позивачі не отримали жодних виплат, також не отримали розрахункові листки, тому не знали та не могли знати які виплати нараховані, а які ні. Отримавши в грудні 2022 року розрахункові листки, встановивши, що матеріальна допомога їм не була виплачена, позивачі не зволікаючи на початку січня 2023 року звернулися до відповідача з кредиторськими вимогами. 17 лютого 2023 року в перший день після завершення 30-денного строку з моменту отримання останньої заяви про пред`явлення кредиторських вимог, позивачами було подано позовну заяву. Жодного затягування з подачею позовної заяви з боку позивачів не було. Звертав увагу, що збільшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зумовлено виключно діями відповідача.
Також суд першої інстанції зменшуючи середній заробіток за час затримки розрахунку до 10 % від нарахованої суми для всіх позивачів не врахував різну міру втрат, яких зазнав кожен з позивачів через неправомірні дії відповідача, тому таке зменшення мало бути для кожного з позивачів різним. 
 
У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвокат Даниленко Є.М. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.  
Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були сповіщені повідомленням під письмову розписку їх представника - адвоката Даниленко Є.М., факт належного повідомлення позивачів їх представник підтвердив в суді апеляційної інстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Відповідач ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» про розгляд справи апеляційним судом 15 лютого 2024 року і 14 березня 2024 року був повідомлений на зазначені ним адреси із врученням поштових повідомлень на останнє судове засідання 20 лютого 2024 року і 06 березня 2024 року, тобто завчасно, про що є відмітки працівників пошти про вручення адресату поштових відправлень. Крім того, відповідач був повідомлений оголошенням на офіційному веб-сайті Судової влади України (т. 3 а.с. 6-22).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 у період з 03.09.2018 року по 08.11.2022 рік працював у ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на посаді начальника служби інформаційний технологій; ОСОБА_2 у період з 02.04.2018 року по 07.11.2022 року працювала у Державному підприємстві «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на посаді начальника відділу забезпечення відвідування зони відчуження; ОСОБА_3 у період з 03.09.2018 року по 07.11.2022 року працював у Державному підприємстві «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на посаді начальника відділу зв`язків з громадськістю та пресою; ОСОБА_4 у період з 02.05.2018 року по 07.11.2022 року працював у Державному підприємстві «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення, що підтверджується копіями їх трудових книжок (т. 1 а.с. 49-62).
25 липня 2022 року Наказом № 73-22 Державного агентства України з управління зоною відчуження «Про ліквідацію Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» наказано припинити ДП «ЦОТІЗ» шляхом ліквідації (т. 1 а.с 31-32).
Позивачі пропрацювали на підприємствах зони відчуження (Державних підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження), а саме, в ДП «ЦОТІЗ», понад 3 роки: ОСОБА_1 - з 03.09.2018 по 08.11.2022 (4 роки, 2 місяці та 5 днів); ОСОБА_2 - з 02.03.2018 по 07.11.2022 (4 роки, 8 місяців, 5 днів); ОСОБА_3 - з 03.09.2018 по 07.11.2022 року (4 роки, 2 місяці та 4 Дні); ОСОБА_6 - 02.05.2018 рік по 07.11.2022 року (4 роки, 6 місяців, 5 днів) (т. 1 а.с. 49-62).
За наданих розрахункових листків за 2022 рік сума вихідної допомоги склала: ОСОБА_1 - 28 135,60 грн.; ОСОБА_2 - 20 096,27 грн.; ОСОБА_3 - 21 084,62 грн.; ОСОБА_4 - 27 591,00 грн. (т. 1 а.с. 63-66).
За наданими відповідачем довідками середнього динна заробітна плата у вересні-жовтні 2022 року становила: ОСОБА_4 - 183.94 грн.; ОСОБА_1 - 151,52 грн.; ОСОБА_3 - 136,47 грн.; ОСОБА_2 - 123,29 грн.(т. 1 а.с. 41-48).
Розмір середньоденної заробітної плати становить:
- у ОСОБА_1 - 1 875,70 грн. (28 135,60 грн. середньомісячної зарплати/15 днів);
- у ОСОБА_2 - 1339,75 грн. (20 096.27 грн. середньомісячної зарплати /15 днів);
- у ОСОБА_3 - 1 405,64 грн. (21 084,62 грн. середньомісячної зарплати /15 днів);
- у ОСОБА_4 - 1 839,40 грн. (27 591,00 грн. середньомісячної зарплати /15 днів).
Позивачі звільнені з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства, зокрема, 07.11.2022 року наказом Відповідача № 162-ОС ОСОБА_2 ; Наказом Відповідача № 158-ОС від 07.11.2022 року ОСОБА_3 ; Наказом Відповідача № 170-ОС ОСОБА_4 ; Наказом Відповідача № 184-ОС ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 45-48).
Позивачі звернулися до голови ліквідаційної комісії підприємства із заявами про проведення остаточного розрахунку (т. 1 а.с. 90-114).
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).
Державне підприємство «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» належить до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження, що підтверджується п. 1.1 Статуту ДП «ЦОТІЗ» (у новій редакції), затвердженого наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 07.07.2020 року № 145-20 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 12.08.2022 року.
Із зазначеного вбачається, що ДП «ЦОТІЗ» знаходиться в стані припинення.
Протоколом від 10.10.2018 року № 2 на зборах трудового колективу схвалено колективний договір ДП «ЦОТІЗ» на 2018-2020 роки (далі - Колективний Договір), який зареєстрований Іванківською районною державною адміністрацією Київської області за реєстраційним № 12 від 18.10.2018 року (т. 1 а.с. 179-190).
Додатком 7 до Колективного договору є затверджене директором ДП «ЦОТІЗ» Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» (т. 1 а.с. 86-87, 212-213).
Протоколом загальних зборів трудового колективу ДП «ЦОТІЗ» від 01.12.2020 року № 1 до Колективного договору внесено зміни та доповнення, які зареєстровані за № 12 в Іванківській районній державній адміністрації Київської області (т. 1 а.с. 88-89).
Згідно п. 5 Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» (Додаток 7 до Колективного договору з урахуванням змін та доповнень), при звільненні у зв`язку з ліквідацією Підприємства, його реорганізацією або скороченням чисельності працівників Підприємства, працівникам виплачується матеріальна допомога у розмірі:
5.1. Працівникам, які попрацювали на підприємствах зони відчуження (Державних підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження) з особливо шкідливими умовами праці (ОШУП): від 3 (трьох) до 5 (п`яти ) років - 2 (двох) середньомісячних зарплат відповідного працівника (т. 1 а.с. 88-89).
Наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 25.07.2022 року № 73-22 «Про ліквідацію державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» (далі - Наказ) припинено ДП «ЦОТІЗ», шляхом ліквідації.
Наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 10.08.2022 року № 79-22 «Про внесення змін до наказу ДАЗВ від 25.07.2022 року № 73-22 «Про ліквідацію державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження»» внесено зміни до Наказу.
Пунктом 2 наказу утворено ліквідаційну комісію ДП «ЦОТІЗ». Головою цієї комісії визначено в.о. директора ДСП «ЦСП» Котляренка О.О. (додаток до Наказу).
Згідно пункту 3 Наказу, встановлено строк для пред`явлення кредиторами своїх вимог до ДП «ЦОТІЗ» протягом двох місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.
Пунктом 5 Наказу затверджено План заходів з ліквідації ДП «ЦОТІЗ», згідно з яким, крім іншого, у п. 12 (зі змінами) визначено, що проведення погашення вимог кредиторів проводиться у термін протягом 2-х місяців з моменту закінчення строку виявлення вимог кредиторів.
У позовній заяві Позивачі зазначають, що 07 листопада 2022 року та 08 листопада 2022 року були звільнені з роботи. В день їх звільнення вони були відсутні на робочому місці.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості з виплати матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, працівників, які пропрацювали на підприємствах зони відчуження понад 4 та до 5-ти років з особливо шкідливими умовами праці, оскільки відповідач своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, зокрема не виплатив матеріальну допомогу, визначену п. 4 Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» (Додаток 7 до Колективного договору з урахуванням змін та доповнень).
Доводи відповідача про те, що ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» знаходиться на стаді ліквідації, не може здійснювати господарську діяльність, а також у зв`язку з недостатнім фінансуванням за бюджетною програмою КПКВ 2708110 «Підтримка екологічно безпечного стану у зонах відчуження і безумовного (обов`язкового) відселення» за статтями витрат «оплата праці» та «нарахування на оплату праці», ненадходження позабюджетних коштів, враховуючи відсутність відвідувачів у зоні відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зумовлено окупацією зони відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення та у зв`язку з запровадженням воєнного стану відповідно до Указів Президента України, з урахуванням листа Торгівельно-промислової палати від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 про підтвердження форс-мажорних обставин, ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» було не в змозі здійснити виплати передбачені Колективним договором підприємства, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідачем не доведено обставин, які унеможливлювали своєчасно виплатити позивачу у листопаді 2022 року належні йому при звільненні суми, визначені Колективним договором, адже відсутність коштів у роботодавця не виключає його обов`язку виплатити зазначені суми.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду  від 21 грудня 2022 року у справі № 635/3475/20 (провадження № 61-10597св21).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення сум матеріальної допомоги сторони по справі не оскаржували.
 
Суд апеляційної інстанції перевірив та відхилив доводи апелянтів щодо неправильного визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, врахувавши наступне.
 
За змістом статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Однак встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Згідно з частиною першою статті 9 ЦК України положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.
Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності в цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Такі правові висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).
Суд першої інстанції, застосувавши положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України, а також врахувавши правові висновки Верховного Суду про застосування норм матеріального в аналогічних правовідносинах, дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав про стягнення з відповідача на користь позивачів середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Разом з тим, врахувавши положення закону, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню не більше як за шість місяців з дня звільнення, а також врахувавши принцип співмірності, справедливий та розумний баланс між інтересами працівника і роботодавця, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку на користь ОСОБА_1 до 16 411,40 грн., на користь ОСОБА_2 до 11 749,54 грн., на користь ОСОБА_3 до 12 104,88 грн., на користь ОСОБА_4 до 16 094,70 грн., а відтак правомірно задовольнив частково ці позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог не спростовують та фактично зводяться до власного тлумачення позивачами норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини, та незгоди з оцінкою наданою судом доказам наявним у справі.
Передбачених процесуальним законом підстав для обов`язкового скасування судового рішення апелянтами не наведено і судом апеляційної інстанції таких не встановлено. 
Інші доводи апелянта цих висновків суду не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
            На підставі ст.141 ЦПК України, понесені апелянтами судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргуОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - залишити без задоволення. 
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 травня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 14 березня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

                                                                                                          О.В. Борисова

В.М. Ратнікова