ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 лютого 2024 року           справа №200/4298/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Блохіна А.А., Геращенка І.В. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Головного управління Національної поліції в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 р. у справі  № 200/4298/23 (головуючий І інстанції Олішевська В.В.) за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про  визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,- 
                                                              ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі – відповідач, ГУНП), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не проведення розрахунку та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 19 липня 2023 року із застосуванням базового місяця “листопад 2015 року”, зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати мені індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 19 липня 2023 року із застосуванням базового місяця “листопад 2015 року”.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено, а саме суд: 
Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 19 липня 2023 року відповідно до положень статті 3 Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати”.
Зобов`язав Головне управління Національної поліції в Донецькій області (код ЄДРПОУ 40109058, місцезнаходження: вул. Мандрика, 7, м. Покровськ, Донецька область, 85302) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 19 липня 2023 року відповідно до положень статті 3 Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати”.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області (код ЄДРПОУ 40109058, місцезнаходження: вул. Мандрика, 7, м. Покровськ, Донецька область, 85302) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок.
Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивача у листопаді 2017 року було звільнено зі служби за власним бажанням.
З метою виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/1536/23, розрахунок потреби в коштах було направлено до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України для належного фінансування. Після надходження відповідного фінансування з Державного бюджету, 18 липня 2023 року ОСОБА_1 була нарахована та 19.07.2023 виплачена на особистий картковий рахунок індексація грошового забезпечення, що підтверджується платіжним дорученням від 18 липня 2023 року № 148.
Так, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ст. 2 Закону № 2050-ІІІ).
Умовою для виплати громадянину компенсації, встановленою Законом № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.
При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Тобто, за наявності умов, визначених Законом № 2050-ІІІ, присуджена за рішенням суду сума підлягає компенсації у тому ж самому порядку, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі № 522/5664/17, від 05.10.2018 року у справі № 162/787/16.
Скаржник наполягає на тому, що коли суми нараховуються на виконання рішення суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. 
Отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів.
Судом не враховано саме останні висновки Верховного Суду (Постанова від 07.06.2023 у справі 200/299/21-а) у яких зазначено, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-III, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі № 240/186/20.
Чинним законодавством визначено, що компенсації підлягає тільки нарахований, але вчасно не виплачений дохід (грошове забезпечення).
Предметом розгляду справи № 200/1536/23 було саме наявність права позивача на отримання індексації грошового забезпечення, а не спір про її суму.
У спірних правовідносинах предмет спору - компенсація втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням їх виплати. З моменту нарахування виплата позивачу здійсненна у місячний строк, тому позовні вимоги щодо нарахування та виплати спірної доплати є безпідставними.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без мін.
В обґрунтування зазначено, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону України №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Відповідач з 07 листопада 2015 року зобов`язаний був нараховувати та виплачувати індексацію заробітної плати.
Враховуючи положення ст.1, 2 Закону № 2050-ІІІ, п. 4 Порядку №159 у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів компенсація втрати частини грошових доходів здійснюється з урахуванням індексу споживчих цін за період невиплати такого грошового доходу.
Аналогічні висновки викладені у п. 73 постанови Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі справа № 640/7975/15-а, згідно яких «позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії за період з 01.09.2008 до 04.11.2016 року, а тому вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходу лише з моменту ухвалення постанови Вищого адміністративного суду України від 29.01.2014 у справі №2034/2-а-825/11».
Таким чином, право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, у випадку щомісячної індексації грошових доходів населення, отримав саме з моменту початку нарахування відповідачем цієї індексації, тобто з 07 листопада 2015 року, а не з дати винесення рішення суду від 11.05.2023 у справі № 200/1536/23 або дати виплати відповідачем суми індексації, яка відбулася 19.07.2023.
Від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу в якому просив задовольнити скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування зазначено зокрема, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Таким чином, за наявності визначених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" умов, присуджена за рішенням суду сума підлягає компенсації у тому ж самому порядку, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6-43цс14.
З наведеного слідує, що, коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. Отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.
Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №1540/3742/18 зазначив, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду, а отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів.
За таких обставин, нарахування та виплата за рішенням суду від 11.05.2023 по справі 200/1536/23 відбулось без затримки, тобто у визначені законодавством строки.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач проходив службу в органах Національної поліції України, займана посада перед звільненням – дільничний офіцер поліції сектору превенції Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.
Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області ід 31.10.2017 №530о/с відповідно до розділу VII Закону України “Про Національну поліцію” ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням).
23.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Донецькій області з заявою щодо надання інформації про те, чи проводилася УФЗБО ГУНП в Донецькій області індексація грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ від 17.07.2003 № 1078 “Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення” та постанови КМУ від 18.10.2017 № 782 “Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення” під час служби в поліції за період з 07.11.2015 до 31.10.2017. Якщо така індексація не проводилася, здійснити відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" нарахування та виплату мені індексації грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 до 31.10.2017. Провести розрахунок та виплатити мені компенсацію за несвоєчасно виплачені мені суми індексації грошових доходів громадян, відповідно до вимог абзацу 8 пункту 4 Порядку, затвердженого постановою КМУ № 1078 від 17.07.2003.
Листом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 13.01.2022 № Ш-347/26/02-2022 ОСОБА_1 повідомлений, що індексація доходів є державною соціальною гарантією і введена з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності в умовах зростання цін. Обов`язковість виплати індексації гарантується Законом України “Про індексацію грошових доходів населення”, а механізм її проведення визначається Порядком проведення індексації грошових доходів населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі – Порядок). Але, Порядком не було передбачено проведення індексації грошового забезпечення поліцейських. З метою проведення індексації грошового забезпечення поліцейських, постановою КМУ від 18.10.2017 № 782 внесені зміни до пункту 2 Порядку, доповнивши абзац 5 такою категорією осіб, як поліцейські. Починаючи з листопада 2017 року, грошове забезпечення поліцейських включено до переліку доходів осіб, чиї грошові доходи підлягають індексації, які одержані в гривнях на території України і не мають разового характеру. Підстави для нарахування і виплати індексації грошового забезпечення поліцейським до листопада 2017 року відсутні.
Не погодившись з діями відповідача щодо не проведення нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з відповідним позовом.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі № 200/1536/23 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, а саме судом: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - листопад 2015 року. В задоволенні іншої частини адміністративного позову відмовлено.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі № 200/1536/21 набрало законної сили 13 червня 2023 року.
Згідно платіжним дорученням від 18 липня 2023 року № 148 встановлено, що позивачу на виконання рішення суду від 11 травня 2023 року у справі № 200/1536/23 була нарахована та 19.07.2023 року виплачена на особистий картковий рахунок індексація грошового забезпечення.
19.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Донецькій області із зверненням, відповідно до якого просив провести розрахунок та виплатити йому компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію його грошових доходів, відповідно до вимог абзацу 8 пункту 4 Порядку, затвердженого постановою КМУ № 1078 від 17.07.2003 застосувавши для розрахунку такої компенсації період з 07 листопада 2015 року по 19 липня 2023 року, надавши йому також механізм розрахунку такої компенсації.
Головне управління Національної поліції в Донецькій області у листом від 31.07.2023 № Ш-55/26/02-23 повідомило позивача, що відсутні правові підстави для проведення розрахунку та виплати мені компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, оскільки відсутня затримка на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів , нарахованих громадянам. Крім того, кошторисом не передбачене фінансування зазначених видатків. Бюджетне законодавство забороняє керівникам бюджетних органів брати на себе зобов`язання понад наявні кошторисні призначення, тому ГУНП в Донецькій області не наділено повноваженнями нараховувати та виплачувати вказані виплати. Чинним законодавством можливість або обов`язковість досудового порядку вирішення таких спорів не передбачена.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Пунктом 4 ч.10 ст.62 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі – Закон № 580-VІІІ), передбачено, що поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.
Відповідно статті  1  Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-XII (далі – Закон № 1282-XII), індексація грошових доходів населення-встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації-це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Статтею 2 вказаного Закону № 1282-XII  визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Частинами 1 та 2  ст.5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
При нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати слід керуватися Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат» (далі - Закон № 2050-III), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі - Порядок № 159).
Стаття 1 Закону № 2050-III  визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до  статті 2 Закону № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
У відповідності до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 даного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).
Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам  втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів  їх  виплати  (далі  -  компенсація) проводиться  у  разі затримки на один і більше календарних місяців виплати  грошових  доходів,  нарахованих  громадянам  за   період, починаючи з 1 січня 2001 року. 
Згідно з пунктом 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни  в  гривнях  на  території  України  і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок,   підвищень,   додаткової   пенсії,   цільової  грошової допомоги,  пенсії  за  особливі  заслуги  перед  Україною та інших доплат  до  пенсії,  встановлених  законодавством); соціальні   виплати   (допомога  сім`ям  з  дітьми,  державна соціальна  допомога  особам  з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю,  допомога  по  безробіттю,  матеріальна  допомога  у період   професійної  підготовки,  перепідготовки  або  підвищення кваліфікації  безробітного,  матеріальна  допомога  по безробіттю, допомога  по  тимчасовій  непрацездатності  (включаючи  догляд  за хворою  дитиною),  допомога  по  вагітності  та пологах, щомісячна грошова  сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує  відповідну  частину  втраченого  заробітку  потерпілого внаслідок   нещасного  випадку  на  виробництві  або  професійного захворювання,   страхові   виплати   дитині,   яка   народилася  з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання  її  матері під час вагітності, тощо); стипендії;   заробітна плата (грошове забезпечення);  сума   індексації   грошових  доходів  громадян;  суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми,   що   виплачуються   особам,   які   мають   право  на відшкодування   шкоди  у  разі  втрати  годувальника. 
Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Тобто, з аналізу норм Закону № 2050-III та Порядку №159 вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; 2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата); 3) наявні порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) відбулася затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.
Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої Законом № 2050-ІІІ  та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Компенсація за порушення строків виплати такого доходу, який не має разовий характер, проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією    добровільно чи на виконання судового рішення.
Таким чином, за змістом наведених норм обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. 
При цьому, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 3 липня 2017 року (справа №521/940/17).
Як встановлено, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі № 200/1536/23 зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - листопад 2015 року. Рішення суду набрало законної сили 13 червня 2023 року.
Відповідно до матеріалів справи, позивачеві згідно з платіжним дорученням від 18 липня 2023 року № 148 на виконання рішення суду від 11 травня 2023 року у справі № 200/1536/23 відповідачем була нарахована та 19.07.2023 року виплачена на особистий картковий рахунок індексація грошового забезпечення.
Зважаючи на наведене вище правове регулювання та встановлені судами обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати страхових виплат. 
Отже, є помилковим доводи апелянта, що позивач не має права на компенсацію.
Суд не приймає твердження апелянта щодо своєчасної виплати сум на підставі рішення суду, а тому компенсації не підлягає, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду. Зважаючи на те, що вказані кошти нараховані в результаті перерахунку та відновлення прав позивача, порушених при їх виплаті, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №159/1615/17, від 29.04.2020 у справі №420/2093/16-а та від 16.12.2020 у справі №521/21718/16-а, від 23 грудня 2020 року у справі №640/7975/15-а.
Суд щодо посилання скаржника на висновки Верховного Суду викладені у постановах зазначених в апеляційній скарзі, зазначає, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                   ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 р. у справі  № 200/4298/23 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 р. у справі  № 200/4298/23 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 14 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач                                                                         Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                            І.В. Геращенко

                                                                                                    А.А. Блохін