Номер провадження: 22-ц/813/1921/24 
Справа № 498/1177/22
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н.С.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання - Мокана В.В.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Моторне (транспортне) страхове бюро України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду 
апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро, в інтересах якого діє адвокат Панасюк Олег Миколайович 
на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 червня 2023 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Великомихайлівського районного суду Одеської області з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи. 
В обґрунтування зазначила, що 10 грудня 2019 року близько 17:30 год. по вул. Центральна с. Новопетрівка Великомихайлівського району у Одеської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій мотоцикл марки «МТ-10» р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зіткнувся з автомобілем марки «Subaru Tribeca» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП, пасажирка мотоцикла марки «МТ-10» ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.
За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 12019160280000240 ВІД 10.12.2019 року. Досудове розслідування триває. Проводяться відповідні експертизи.
Позивач ОСОБА_1 є особою, якій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоду здоров`ю. Так позивачу заподіяна: шкода, пов`язана з лікуванням. 
У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія мотоцикла Марки «МТ-10» р.н НОМЕР_1 , та водія автомобіля марки «Sudary Tribeca», НОМЕР_2 не були застраховані, то Моторне (транспортне) страхове бюро України, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. 
Відповідно до чеків на лікування на суму 60000,00 +8862, 28+2642,13 =71504 грн витрат на лікування. 
31.08.2020 року МТСБУ представником позивачів було подано повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхових відшкодувань. Також 11.09.2020 року, 26.08.2020 року було додано до заяви про доручення документів на виплату страхового відшкодування було долучено документи отриманні у відповідь на адвокатські запити. 
Тому позивач просить суд стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 шкоду, пов`язана з лікуванням 71504,00 грн, а також стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 18000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 червня 2023 року ухвалено позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 шкоду, пов`язану з лікуванням в розмірі 71504,00 грн.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 18000,00 грн.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, суд дійшов висновку, що вина водія у кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування, тому зупинення відповідачем виплати позивачу страхового відшкодування через відсутність рішення у кримінальному провадженні за фактом ДТП, без оспорювання обставин страхового випадку є таким, що порушує право позивача на отримання відшкодування.
Також суд зазначив, що позивач ОСОБА_1 , звертаючись до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, надала всі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону №1961-IV.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Моторне (транспортне) страхового бюро, в інтересах якого діє адвокат Панасюк Олег Миколайович, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 

Апеляційна скарга мотивована тим, що для встановлення наявності законної підстави здійснення МТСБУ регламентної виплати на користь потерпілої особи, в обов`язковому порядку має бути в наявності остаточне процесуальне рішення, прийняте слідчим органом чи судом, яким встановлено винну у скоєнні ДТП особу та з`ясовано, чи мала місце непереборна сила або умисел потерпілого та наявність причинно-наслідкового зв`язку між вчиненим діянням та завданою шкодою, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, наведених у справах № 184/1461/20 та № 532/1374/18.
Вказує, що оскільки учасники ДТП не були забезпечені полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є не визначеним, по відношенню до кого з двох водіїв у МТСБУ виникає право на подання регресного позову.
Також вважає, що ухвалюючи рішення, судом першої інстанції не враховано, що заявлена представником позивача сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною із ціною позову, складністю цієї справи, наданим обсягом послуг, витраченим часом на надання послуг.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належно, тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України така неявка не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні представник Моторного (транспортного) страхового бюро адвокат Панасюк О.М. надав усні пояснення по суті справи, доводи скарги підтримав, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції є помилковим, а також прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12019160280000240 від 10.12.2019 року, 10 грудня 2019 року біля 17:30 год. по вул. Центральна в с. Новопетрівка Великомихайлівського району Одеської області відбулося зіткнення автомобіля СУБАРУ ( трібека) р.з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканця смт. Захарівка Захарівського району Одеської області та мотоцикла МТ-10 р.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканця с. Поплавка Великомихайлівського району Одеської області. В результаті ДТП водій мотоцикла ОСОБА_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді переламу лівої ноги. Пасажирка мотоцикла, яка сиділа позаду водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 мешканка с. Поплавка Великомихайлівського району Одеської області - отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лівого бедра. Пасажирка мотоцикла, яка сиділа по заду водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 – отримала тілесні ушкодження у вигляді переламу лівої ноги (пасажир мотоцикла).
Відповідно до довідки БЛДЦ № 842 та медичної картки стаціонарного хворого № 193 від 14.02.2020 року, та Епікризу № 3069, ОСОБА_1 , 2003 року народження знаходилась на стаціонарному лікуванні у Бесарабському лікувально-діагностичному центрі з 16.12.2019 року по 29.01.2020 року. Діагноз: важка політравма; відкритий перелом лівого стегна зі зміщенням відламків. Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Травматичний шок ІІІ ступеня. Операція: накладення скелетного витяження.
Відповідно до довідки про тимчасову втрату працездатності потерпілого у ДТП № 65, ОСОБА_1 перебувала на лікуванні стаціонарно з 16.12.2019 року по 29.01.2020 р. та амбулаторно з 30.01.2020 р по 13.04.2020 р.
Згідно з випискою із медичної картки стаціонарного хворого з БЛДЦ 16.12.2019 року за бажанням матері позивачка ОСОБА_1 була госпіталізована в травматологічне відділення Бесарабського ЛДЦ в стані середньої тяжкості . В БЛДЦ були проведені всі необхідні діагностичні заходи. Проведено передопераційна підготовка. Хірургічні втручання: 21.12.19 відкрита репозиція уламків лівої стегнової кістки, МОС металевої LCP пластиною з гвинтами, дренування. Відкрита репозиція б/б кістки лівої гомілки, МОС титанової LCP пластиною з гвинтами, дренування. Повторна хірургічна обробка рваної рани передньо-медіальній поверхні лівого колінного суглоба, дренування 10.01.2020 хірургічна обробка рани внутрішньої поверхні стегна.
З наявних в матеріалах справи чеків вбачається, що сума витрат на лікування складає: 60000,00 +8862, 28+2642,13 =71504 грн. .
31.08.2020 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_6 , надала Моторному (транспортному) страховому бюро України повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви на виплату страхового відшкодування, яке пов`язане з понесеними витратами на лікування у розмірі 71504,41 грн. До заяв на виплату страхового відшкодування: копія перевідного епікризу пацієнта – ОСОБА_1 № 3069 від 16.12.2019 року; оригінал виписного епікризу пацієнта – ОСОБА_1 № 193 від 29.01.2020 року; копія довідки про перебування на лікуванні пацієнта – ОСОБА_1 № 842 від 14.02.2020 року; копія протоколу Великомихайлівської ЦРЛ № 761 від 13.12.2029 року, оригінали фіскальних чеків– витрати на лікування ОСОБА_1 на загальну суму 71504, 41 грн.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Задовольняючи позов, районний суд вказав, що саме МТСБУ є тим належним суб`єктом, на якого Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено обов`язок здійснення регламентної виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, оскільки шкода позивачеві була заподіяна безпосередньо транспортними засобами, власники яких не застрахували свою цивільно-правову відповідальність.

З такими висновками колегія суддів погоджується в повній мірі, з огляду на таке.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту є в т. ч. відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 Цивільного кодексу України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Статтею 1 зазначеного Закону встановлено, що страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховиками є страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування".
Відповідно до статті 39 вказаного Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Статтею 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Так, матеріалами справи доведено, що шкода позивачу заподіяна транспортними засобами, власники яких не застрахували свою цивільно-правову відповідальність, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що МТСБУ є суб`єктом, на якого Законом покладено обов`язок здійснення регламентної виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ.

Позивач ОСОБА_1 є особою, якій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоду здоров`ю. Позивачу заподіяна: шкода, пов`язана з лікуванням. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 12019160280000240 ВІД 10.12.2019 року. Досудове розслідування триває. Проводяться відповідні експертизи.

Підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», їх перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з приписами ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на тримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Позивачка ОСОБА_1 , звертаючись до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, надала перелік документів, передбачених ст. 35 Закону №1961-IV. Представником позивача на підтвердження понесених витрат на лікування та витрат пов`язаних з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 долучено копії виписок з медичних карт, копії листків лікарських призначень, копії виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, копії фіскальних чеків, копію довідки про тимчасову втрату працездатності.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відмова у виплаті страхового відшкодування чи зупинення виплати до ухвалення вироку у кримінальному провадженні не може вважатись обґрунтованою, оскільки в даному випадку шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди, доказів на підтвердження того, що позивачу ОСОБА_1 спричинена шкода внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої матеріали справи не містять.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне цивільне - процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року, справа № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22, дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачкою наданий договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 2669 від 24.06.2020 року, детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої ( правової ) допомоги від 23.12.2022 року.

Разом з цим, матеріали справи не містять, наданого до суду першої інстанції, клопотання представника МТСБУ про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465 заі 18); від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07 липня 2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94 гс 20).

Таким чином, колегія суддів вважає, обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі – 18 000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро, в інтересах якого діє адвокат Панасюк Олег Миколайович, залишити без задоволення.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

М.В. Назарова