УХВАЛА

07 лютого 2024 року 
м. Київ 

справа № 480/8522/21
адміністративне провадження № К/990/3647/24 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молібог Юлія Миколаївна, на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року у справі № 480/8522/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Сумській області, Служби безпеки України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Сумській області (далі - відповідач 1, УСБУ в Сумській області), Служби безпеки України (далі - відповідач 2, СБУ), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Голови СБУ №942-ОС/ДСК від 23 липня 2021 року "Про накладення дисциплінарних стягнень на співробітників СБУ";
- визнати протиправним та скасувати Наказ начальника УСБУ в Сумській області №235-ОС/ДСК від 04 серпня 2021 року "Про припинення виплати грошового забезпечення";
- визнати протиправним та скасувати Наказ №234-ОС/ДСК від 04 серпня 2021 року "Про зарахування у розпорядження начальника УСБУ в Сумській області";
- визнати протиправним та скасувати Наказ Голови СБУ №Ю20-ОС/ДСК від 06 серпня 2021 року "Про накладення дисциплінарних стягнень на співробітників СБУ";
- визнати протиправним та скасувати Наказ СБУ від 02 вересня 2021 року № 1154-ос/ДСК "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 військової служби з дня виключення зі списків особового складу;
- визнати протиправним та скасувати Наказ УСБУ в Сумській області від 23 вересня 2021 року № 313-ос/ДСК "По особовому складу", відповідно до якого виключено із списків особового складу підполковника ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника Управління за посадою заступника начальника;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Сумського РВ УСБУ в Сумській області з часу виведення у розпорядження;
- стягнути з УСБУ у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку 1394,89 грн. за один день.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними і скасовано наказ Голови СБУ №942-ОС/ДСК від 23 липня 2021 року "Про накладення дисциплінарних стягнень на співробітників СБУ" в частині накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Голови СБУ №Ю20-ОС/ДСК від 06 серпня 2021 року "Про накладення дисциплінарних стягнень на співробітників СБУ" в частині звільнення з військової служби ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ СБУ від 02 вересня 2021 року № 1154-ос/ДСК "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 військової служби з дня виключення зі списків особового складу. Визнано протиправним та скасовано Наказ УСБУ в Сумській області від 23 вересня 2021 року № 313-ос/ДСК "По особовому складу", відповідно до якого виключено із списків особового складу підполковника ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника Управління за посадою заступника начальника. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Сумського РВ УСБУ в Сумській області. Стягнуто з Управління СБУ у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 544800 грн 30 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачами подано апеляційну скаргу.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 року у справі № 480/8522/21 скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до УСБУ в Сумській області, СБУ про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молібог Юлія Миколаївна, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
У касаційній скарзі скаржник в обґрунтування підстав касаційного посилається на підпункт "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що справа має виняткове значення для скаржника
Поряд із цим, зазначення у касаційній скарзі доводів щодо виняткового значення для скаржника не звільняє особу від обов`язку щодо належного обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження.
В обґрунтування загальних підстав касаційного оскарження судового рішення скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України відповідно до якого відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 62 Конституції України, статті 17 КПК України, статті 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), статей 84, 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний Статут), Інструкції про порядок здійснення контролю за організацією, станом та результатами службової діяльності у Службі безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України від 18 лютого 2016 року №77/ДСК (далі - Інструкція № 77/ДСК).
Суд касаційної інстанції зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.
Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.
Зі змісту рішення суду апеляційної інстанції, оприлюдненого в Єдиному державному реєстрі судових рішень слідує, що підставою позовних вимог було, на думку позивача, незаконні накази про застосування до позивача дисциплінарних стягнень у вигляді попередження про неповну службову відповідальність та про звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугував рапорт начальника Головної інспекції СБУ, складений за фактом вчинення підлеглими позивачу співробітники Сумського районного відділу УСБУ в Сумській області 18 липня 2021 року нападу на прикордонний наряд, завдання тілесних ушкоджень військовослужбовцям прикордонної служби та незаконного заволодіння їхньою табельною зброєю, за фактом чого слідчим відділом Сумського РУП ГУ НП України в Сумській області в Єдиний реєстр досудових розслідувань внесено відомості за №12021200480001555 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 262 КК України та за №12021200480001556 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 345 КК України. Зазначені протиправні дії військовослужбовців СБУ, як зазначено у рапорті, стали можливими з причин послаблення позивачем контролю за військовою дисципліною підлеглих йому військовослужбовців, що на думку суду апеляційної інстанції свідчить про порушення останнім під час перебування на посаді заступника начальника Сумського районного відділу УСБУ в Сумській області вимог: статті 4 Дисциплінарного статуту, статей 11, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та пункту 2.1 Інструкції №77/ДСК. 
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність викладених у спірному наказі підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності (порушення військової дисципліни, яке виявився у неналежному виконанні позивачем вимог статей 11, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту та пункту 2.1 Інструкції №77/ДСК).
Так, у касаційній скарзі скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 58 Статуту, статей 84, 86 Дисциплінарного статуту.
Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.
Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Норми, на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування яких посилається скаржник, є загальними та регулюють військову ввічливість і     поведінку військовослужбовців та порядок накладення дисциплінарних стягнень 
Касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо необхідність висновку Верховного Суду щодо цих норм саме у цій справі, оскільки вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції надав оцінку спірному рішенню на відповідність критеріям, визначеним статтею 2 КАС України.
Разом з тим, оскарження судового рішення з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судом норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги в контексті наявності/відсутності передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України підстави переважно зводяться здебільшого до оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судового рішення - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
При цьому, колегія суддів зауважує, суд апеляційної інстанції при вирішенні спірних правовідносин у вказаній справі не застосовув статтю 17 КПК та відповідно оцінку вказаній нормі в оскаржуваному судовому рішенні не надавав, а відтак посилання скаржника не необхідність формування висновку Верховного Суду щодо застосування вказаних норм є необґрунтованими.
Також, скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування Інструкції № 77/ДСК.
При цьому Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на таку Інструкцію, необхідно указати конкретну норму права, яку було застосовано судом апеляційної інстанції неправильно, яка регулює спірні правовідносини та щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.
Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.
Суд звертає увагу скаржника, що обґрунтування без чіткої вказівки на норму права (пункту, частини, статті) щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, не може вважатись належним виконанням вимог пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
А тому, Суд вважає необґрунтованим посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження.
У касаційній скарзі скаржник також посилається на пункт 4 частини четвертої    статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження судового рішення та зазначає, що судове рішення оскаржується з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини другої    статті 353 КАС України.
Так, частиною другою    статті 353 КАС України    визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема:
- суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої    статті 328 цього Кодексу;
- суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судом апеляційної інстанції зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою    статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.
За відсутності обґрунтованих підстав визначених пунктом 1-3 частини другої    статті 328 КАС України    суд позбавлений можливості прийняти доводи скаржника щодо наявності підстави передбаченої 4 частини четвертої    статті 328 КАС України, в частині не дослідження доказів.
Щодо встановлення судом апеляційної інстанції обставин, що мають істотне значення на підставі недопустимих доказів, то надання судом неправильної оцінки, на думку скаржника, наявному у матеріалах справах доказу не є тотожним встановленню судом обставин на підставі недопустимого доказу. Недопустимим доказом в розумінні    статті 74 КАС України    є доказ, одержаний з порушенням закону, або доказ, яким не може бути підтверджена певна обставина.
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої    статті 328 КАС України    як на підставу касаційного оскарження.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.
Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.
Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молібог Юлія Миколаївна, на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року у справі № 480/8522/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Сумській області, Служби безпеки України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами у спосіб її надсилання до суду.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Л.О. Єресько