ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

11 січня 2024 року 	м.Суми	

Справа №592/8403/23 
Номер провадження 22-ц/816/24/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Рунова В. Ю. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг», 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг»
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 липня 2023 року, в складі судді Котенко О. А., ухвалене у м. Суми, 

                                                        в с т а н о в и в:

15 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» (далі – АТ «Сумське НВО - Інжиніринг») про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Позовна заява мотивована тим, що з 01.02.2020 року його було переведено з АТ «Сумське НВО - Інжиніринг» на роботу до відокремленого структурного підрозділу Інституту «Нафтохімпроект» АТ «Сумське НВО - Інжиніринг». 27.07.2022 року його звільнили з Інституту «Нафтохімпроект» АТ «Сумське НВО - Інжиніринг» за угодою сторін відповідно п.1 ст.36 КЗпП України». На день звільнення з роботи і по даний час, відповідач має заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати в сумі 27370,12 грн., що підтверджується розрахунковим листом за липень 2022 року, який позивач отримав 05.06.2023 року. 
Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 27370,12 грн та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати заборгованості з 28.07.2022 року до 25.01.2023 року у сумі 48469,08 грн.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Сумське НВО - Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 17370,12 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20000 грн.
Стягнуто з АТ «СМНВО - Інжиніринг» на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн. 
В апеляційній скарзі АТ «Сумське НВО - Інжиніринг», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неправомірно задоволено вимогу про стягнення заборгованості з заробітної плати, оскільки позивачем без поважних причин пропущений тримісячний строк для звернення до суду, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Посилається на те, що порушення строків виплати позивачу заробітної плати виникла внаслідок дії обставин непереборної сили – військової агресії рф проти України, тому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», товариство звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Позивач правом на подання відзиву не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (75839,20 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не повністю, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України є підставою для його зміни.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 01.02.2020 по 27.07.2022 перебував у трудових відносинах з Інститутом «Нафтохімпроект» АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг».
В день звільнення позивача АТ «Сумське НВО - Інжиніринг» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. 
Як вбачається з розрахункового листа АТ «Сумське НВО - Інжиніринг» за липень 2022 року заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 , станом на липень 2022 року становить 27370,12грн.
Відповідно до копії супровідної відомості для перерахування коштів на поточні рахунки № НОМЕР_1 за липень 2022 року ОСОБА_1 12.09.2022 року було перераховано заробітну плату за липень 2022 року в сумі 10000грн.
Також встановлено, що сума середньоденного заробітку позивача складала 367 грн 19 коп. (без відрахувань податків та обов`язкових платежів).
Відповідно до наказу АТ «Сумське НВО - Інжиніринг» №82 від 07.10.2022 року, з 10.10.2022 року для всіх працівників АТ «Сумське НВО - Інжиніринг» встановлено неповний триденний робочий тиждень тривалістю 24 години, з робочими днями: понеділок, вівторок, середа.
Наказом АТ «Сумське НВО - Інжиніринг» № 105 від 26.12.2022, зі змінами, встановлено в січні 2023 року неповний робочий тиждень для всіх робітників з наступними робочими днями: 16 січня, 17 січня, 18 січня, 23 січня, 24 січня, 25 січня, 30 січня, 31 січня.
Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по не виплаченій заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення ст. 116 КЗпП України, при звільненні, відповідач не виплатив позивачу всіх сум, що належали йому від підприємства, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по не виплаченій заробітній платі в розмірі 17370 грн.12 коп. (27370,12 грн вся заборгованість -10000,00 грн виплачена сума).
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Положеннями ст. 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.
Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався і закінчився 01 липня 2023 року.
Таким чином, з огляду на вказане, доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є помилковими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений 27 липня 2022 року та звернувся до суду з позовом 15 червня 2023 року, коли строки позовної давності, визначені ст. 233 КЗпП України, продовжувалися у зв`язку з карантином.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ «Сумське НВО - Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 17370,12 грн є законним та обґрунтованим, а тому в цій частині його необхідно залишити без змін.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення ст. 116 КЗпП України, при звільненні відповідач не виплатив позивачу всіх сум, що належали йому від підприємства, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.07.2022 року до 25.01.2023 року включно.
Визначаючи розмір середнього заробітку у сумі 34515 грн 86 коп. за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з триденного робочого тижня, та з того, що період затримки розрахунку при звільненні позивача становить 94 робочих дні (367,19 грн х 94 =34515 грн 86 коп.). 
Ураховуючи розмір заборгованості із заробітної плати 17370 грн.12коп., період затримки розрахунку з позивачкою при звільненні та те, що повний розрахунок з позивачем не проведено, суд вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за невиконання вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача у сумі 20000 грн.
Проте, колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.
Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виникнення у позивача права на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки АТ «СМНВО - Інжиніринг» в порушення ст. 116 КЗпП України в день звільнення ОСОБА_1 не було здійснено розрахунку по нарахованій заробітній платі. 
Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.
Разом з тим, колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги АТ «СМНВО - Інжиніринг» з приводу того, що товариство звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, адже це порушення допущено саме внаслідок військової агресії Росії проти України, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2021.02.0-7 є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), які підтверджуються сертифікатами.
Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні колегія суддів зазначає наступне.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.
Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 17370,12 грн, за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України, колегія суддів вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити.
Суд апеляційної інстанції вважає, що стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (20000 грн) є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам.
Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3000 грн, що відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення.
Оскільки апеляційна скарга АТ «Сумське НВО – ІНЖИНІРИНГ» підлягає частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, відповідачу за апеляційний перегляд справи підлягає компенсації судовий збір за рахунок позивача в розмірі 732,73 грн (45,5% від 1610,40 грн).
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

                                                              п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання – Інжиніринг» задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 липня 2023 року змінити в частині стягнення з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання – Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3000 грн 00 коп. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.
В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 липня 2023 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» 732 грн 73 коп. компенсації судового збору за апеляційний перегляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   В. Ю. Рунов