П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/28784/23	

Перша інстанція: суддя Єфіменко К.С.,
повний текст судового рішення
складено 16.11.2023, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Димерлія О.О., Крусяна А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (відповідач), про:
-визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу" згідно наданих довідок про складові заробітної плати від 05.09.2023 №01-13/574/1;
зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 15.09.2023 пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу", з урахуванням довідки про складові заробітної плати від 05.09.2023 №01-13/574/1;
стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь Позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 858,88 грн.
В обґрунтування своїх вимог, позивачка зазначала, що відмова відповідача у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком за ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком за ЗУ “Про державну службу” №3723-ХІІ є протиправною, оскільки позивачка досягла пенсійного віку встановленого ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, має необхідний страховий стаж, в тому числі понад 20 років на посадах державних службовців, а тому з урахуванням положень п.12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ “Про державну службу” №889-VIII має право на пенсію за віком на підставі ст.37 ЗУ “Про державну службу” №3723-ХІІ. Також позивачка вказувала, що за її зверненням Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради їй видано нові довідки про заробітну плату №01-13/574/1 від 05.09.2023 із актуальною інформацією станом на серпень 2023 року. За вказаного, вважає, що має право на призначення та здійснення нарахування і виплати з 15.09.2023 року (дати звернення) пенсії державного службовця за віком відповідно до ст.37 ЗУ “Про державну службу” №3723-ХІІ, з урахуванням довідки про складові заробітної плати від 05.09.2023 №01-13/574/1.
Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи відсутністю передбачених нормами чинного законодавства підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачу та зокрема зазначав, що з 01.03.2019 Позивачку переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058. Оскільки, станом на 01.05.2016 Позивач не працювала на посадах державної служби та не має необхідного стажу роботи не менше 20 років на посадах державної служби, право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону 889 відсутнє. Враховуючи викладене, Головне управління у строк, передбачений Законом України "Про звернення громадян", надало Позивачу вичерпну інформацію щодо порушеного у зверненні питання.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 15.09.2023 пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу" та здійснити відповідний перерахунок пенсії.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65107, ЄДРПОУ 20987385) сплачений судовий збір в розмірі 858,88 грн.
В решті позову - відмовлено.
Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, відповідач подав на зазначене судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.11.2023р, та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач у справі виклавши аналогічні доводи та обставини тим, що були вказані у відзиві на позовну заяву зазначає, що ОСОБА_1 з 20.05.2009р перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримувала пенсію за віком згідно із ЗУ “Про державну службу в органах місцевого самоврядування”. з 01.03.2019р. у зв`язку з доцільністю позивачку автоматично було переведено на пенсію за віком згідно ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (Закон №1058). у вересні 2023 року позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про переведення з пенсії за віком згідно Закону №1058 на пенсію за віком згідно Закону №988-VIII “Про державну службу”, за результатами розгляду якого відповідач у встановлені нормами чинного законодавства порядку та строки надав вичерпну інформацію з детальним роз`ясненням щодо порушеного у зверненні питання. Зокрема, як стверджує скаржник та було роз`яснено у відповіді на заяву позивачці, - оскільки станом на 01.05.2016 р. ОСОБА_1 не працювала на посадах державної служби та не має необхідного стажу роботи не менше 20 років на посадах державної служби, право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №889 відсутнє. Окрім того, пославшись зокрема на приписи чч. 1, 2 ст. 23, п.п. 20, 29 ч.1 ст. 116 БК України, ст.73 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, скаржник вказує про те, що вимога позивача про стягнення судових витрат з відповідача суперечить нормам чинного законодавства, адже забороняється використання коштів ПФУ на цілі, не передбачені указаним вище ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”
Від позивачки на апеляційну скаргу відповідача надійшов відзив, у якому вказуючи про хибність та необґрунтованість доводів апелянта, просить залишити апеляційну каргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін зокрема мотивуючи тим, що апелянт не навів жодного доводу, який би спростовував висновки суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній документів.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у період з 20.05.2009 по 01.03.2019 ОСОБА_1 перебувала обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та за вказаний період отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
З 01.03.2019 року Позивачку автоматично переведено на пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - ЗУ № 1058).
Також, суд першої інстанції встановив, що відповідно до записів в трудовій книжці, позивач працювала:
- з 16.07.1985 по 20.06.1989 на посаді бухгалтера в Одеському виконавчому комітеті (3 роки, 11 місяців, 5 днів);
- з 20.06.1989 по 19.06.1996 на посаді головного бухгалтера в Центральній районній Раді народних депутатів м. Одеси (7 років, 0 місяців, 0 днів);
- з 19.06.1996 по 31.12.2002 на посаді головного бухгалтера в Центральну районну адміністрацію виконкому Одеської міської Ради народних депутатів (6 років, 6 місяців, 13 днів);
- з 02.01.2003 по 09.10.2010 на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради (7 років, 9 місяців, 8 днів).
Загальний стаж позивача в органах місцевого самоврядування становить 25 років 2 місяці 26 днів.
За своїм зверненням з Приморської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_1 отримала нові довідки про заробітну плату від 05.09.2023 №01-13/574/1 із актуальною інформацією станом на серпень 2023 року.
19.09.2023 Позивач звернулась до Головного управління із електронним зверненням про переведення з пенсії за віком згідно Закону 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015р.
Листом за вих.№ 29613-29220/Т-02/8-1500/23 від 04.10.2023р. відповідач повідомив позивача, що оскільки станом на 01.05.2016 вона не працювала на посадах державного службовця та не маєте необхідного стажу роботи не менше 20 років на посадах державної служби, право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889 відсутнє.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивачка звернулась до суду із цим позовом.
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , проаналізувавши приписи ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про державну службу» №889-VIII, ЗУ «Про державну службу» №3723-ХІІ, Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою КМ України від 14.09.2016 №622, тощо, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням приписів п. 12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про державну службу» №889-VIII, позивачка має право на пенсію за віком на підставі положень ст. 37 ЗУ «Про державну службу» №3723-ХІІ, у зв`язку із чим прийшов висновку про протиправність дій відповідача у спірних правовідносинах, які виразились у відмові позивачці у перерахунку та виплаті пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ.
З метою належного способу захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати відповідача призначити та здійснити нарахування і виплату позивачці – ОСОБА_1 з 15.09.2023 пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" та здійснити відповідний перерахунок пенсії.
Водночас, у задоволенні вимоги позивачки про здійснення перерахунку пенсії з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії, суд першої інстанції відмовив, вважаючи такі вимоги передчасним.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Положеннями частини 1 ст. 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з частиною першою статті 10, частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. 
Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
До 01 травня 2016 року діяло законодавство у сфері державної служби, яке передбачало право державного службовця на призначення пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 19 грудня 1993 року № 3723-VIII (надалі - Закон №3723).
За приписами ч. 1 ст. 37 Закону №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
З 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 (Закон № 889-VIII), у зв`язку із чим, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-VIII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.
Згідно з п.п.10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно дост.37 Закону України "Про державну службу"№3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Крім того, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст.37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Тобто, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Законом №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 "Про державну службу") зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII, та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі №687/545/17, у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №676/6166/17.
З викладеного слідує, що не зважаючи на втрату чинності з 01.06.2016 Законом України від 16.12.1993 № 3723 "Про державну службу", після вказаної дати особи, що працювали на державній службі за наявності передбачених ст.37 цього закону підстав, мають право на пенсію державного службовця.
Крім того, колегія суддів також враховує, що Верховним Судом зокрема у постанові від 15.08.2019 у справі №676/6166/17 зазначено, що відповідно до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (діяв до набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VIII), робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів зараховується до стажу державної служби.
Аналогічна правова позиція узгоджується з висновками, викладеним у постанові Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 399/473/17, від 29 вересня 2022 року у справі № 234/6967/17.
Відповідно до встановлених обставин справи, з 20.05.2009 по 01.03.2019 позивачка перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та за вказаний період отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а з 01.03.2019 року її автоматично переведено на пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 р. №1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 на момент звернення із заявою про перехід на пенсію за віком, а саме: 19 вересня 2023 року досягла 60 річного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV.
При цьому, матеріалами справи також підтверджується, що з 16.07.1985 по 09.10.2010 року ОСОБА_1 працювала на посадах державної служби в органах місцевого самоврядування, а саме на посаді бухгалтера в Одеському виконавчому комітеті (3 роки, 11 місяців, 5 днів - з 16.07.1985р.), на посаді головного бухгалтера в Центральній районній Раді народних депутатів м. Одеси (7 років, 0 місяців, 0 днів - з 20.06.1989); на посаді головного бухгалтера в Центральну районну адміністрацію виконкому Одеської міської Ради народних депутатів (6 років, 6 місяців, 13 днів - з 19.06.1996); на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради (7 років, 9 місяців, 8 днів - з 02.01.2003).
Загальний стаж позивачки на посадах в органах місцевого самоврядування становить 25 років 2 місяці 26 днів. Загальний страховий стаж позивачки складає 44 років 7 місяців, 2 дні.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» від 14.09.2016 № 622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі - Порядок № 622).
Пунктом 3 Порядку № 622 встановлено, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом №889-VIII не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають: чоловіки, які досягли віку 62 роки. До досягнення зазначеного віку право на призначення пенсії мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року; жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Враховуючи викладене у сукупності, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка за наведених вище обставин та з урахуванням п.12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №899-VIII, має право на пенсію за віком на підставі положень ст.37 ЗУ “Про державну службу” №3723-ХІІ.
Апеляційний суд вважає неґрунтовними доводи відповідача про те, що особи, яким до набрання чинності Законом №889-VIII призначалася пенсія відповідно до Закону №3723-ХІІ, не мають права на пенсію за віком відповідно до 37 статті цього Закону, адже ні приписами статті 37 Закону №3723-ХІІ, ні приписами Закону №889-VIII таких обмежень не передбачено, отже тлумачення відповідачами положень закону не відповідає принципу верховенства права, про що вірно указав суд першої інстанції у своєму судовому рішенні.
Апеляційний суд поряд з цим ще раз відзначає, що за приписами вищенаведених норм законодавства, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії.
Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача, які полягають у відмові ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу", а також з обраним способом захисту порушеного права, з огляду на встановлення з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог та предмета позову, у межах розгляду даної адміністративної справи, права позивача на переведення її на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», - шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 15.09.2023 пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" та здійснити відповідний перерахунок пенсії.
При цьому, що стосується висновку суду першої інстанції в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено судом першої інстанції, а саме щодо здійснення перерахунку пенсії з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії, оскільки за результатами розгляду заяви позивача органом Пенсійного фонду України було зроблено висновок, що вона не має права на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", переведення на пенсію державного службовця здійснено ще не було, а тому спору щодо сум заробітної плати, які мають враховуватися при визначенні розміру пенсії державного службовця на час звернення до суду у цій справі не існувало, тому підстави вважати, що права позивача при здійсненні такого переведення будуть порушені, наразі відсутні, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 року в частині указаних вимог не оскаржено сторонами, а тому, з огляду на положення ст.308 КАС України, не є предметом апеляційного перегляду.
Апеляційний суд вважає також необґрунтованими та хибними посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Головного управління на користь позивачки сплаченого нею за подання даного позову до суду судового збору суперечить нормам чинного законодавства з огляду на заборону використання коштів на цілі, не передбачені Законом №1058-IV.
З даного приводу, колегія суддів зазначає, що процесуальним законом у ч.1 ст. 139 КАС України закріплено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, відповідно до вказаної норми, суб`єкт владних повноважень, протиправність рішень/дій чи бездіяльності яких в судовому порядку була доведеною, має відшкодувати позивачеві понесені ним витрати зокрема зі сплати судового збору за подання позову про оскарження таких неправомірних рішень/дій чи бездіяльності відповідача - суб`єкта владних повноважень.
При цьому, фінансове становище такого суб`єкта владних повноважень не може ставити в залежність право особи на отримання відшкодування понесених судових витрат, які були зумовлені необхідністю судового захисту прав та інтересів особи-позивача саме від протиправної поведінки (рішення, дії, бездіяльності) цього суб`єкта владних повноважень (відповідача).
Виходячи з викладеного, виконання судового рішення, яке набрало законної сили, в частині відшкодування судових витрат, на переконання апеляційного суду, не може вважатись безпідставним використанням бюджетних коштів у правовідносинах щодо відшкодування судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідного суб`єкта владних повноважень.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, на висновки суду першої інстанції по суті позовних вимог не впливають, не свідчать про неправильне вирішення справи судом першої інстанції.
Відтак, апеляційна скарга Головного управління ПФУ в Одеській області задоволенню не підлягає.
Рішення суду першої інстанції, з огляду на викладене вище, відповідає вимогам ст.242 КАС України.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак враховуючи положення ч.1 ст.315, ст.316 КАС України колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року у справі № 42028784/23 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач 		Т.М. Танасогло	
Судді	  	О.О. Димерлій    А.В. Крусян