ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18477/21                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Кочанова П.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  17 січня 2024 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Єгорової Н.М.,
суддів                              - Коротких А.Ю., Чаку Є.В.,
при секретарі                    - Олешко М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
ВСТАНОВИЛА:
У липні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яким просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо розрахунку пенсії ОСОБА_1 в зв`язку з виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 640/21047/20 від 24 грудня 2020 року, що призвело до зменшення помісячної пенсії позивачу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати пенсію позивачу згідно рішення суду з обов`язковим врахуванням оновлених довідок Офісу Генерального прокурора від 11 червня 2020 року № 21-1197зп, № 21-1198зп, наданих 15 червня 2020 року Київським міським військовим комісаріатом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із врахуванням 80% основного розміру пенсії без обмеження максимальним розміром, у сумі 16268,17 грн;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплати заборгованості з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у розмірі 53390,90 грн як суму компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 у зв`язку з їх несвоєчасною виплатою, яка нараховувалась, але не виплачувалась.
Рішенням Окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року без урахування довідок Офісу Генерального прокурора від 11 червня 2020 року №21-1197зп, №21-1198зп;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року з обов`язковим врахуванням довідок Офісу Генерального прокурора від 11 червня 2020 року №21-1197зп, №21-1198зп, виходячи з розрахунку 80% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
26 жовтня 2023 року позивачем подано до Київського окружного адміністративного суду заяву про заміну сторони виконавчого провадження, відповідно до якої останній просив замінити стягувача по справі №640/18477/21 з ОСОБА_1 на правонаступника ОСОБА_2 в частині отримання невиплаченої суми пенсії 128879,14 грн відповідно до договору від 23 жовтня 2023 року про відступлення права вимоги.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи.
Апелянт зазначив про те, що відповідно до договору від 23 жовтня 2023 року про відступлення права вимоги, до ОСОБА_2 перейшли всі права, що належали ОСОБА_1 в частині виконання судового рішення та отримання суми заборгованості пенсії у розмірі 128879,14 грн.
Додатково підкреслив про те, що боржник тривалий час не виконує рішення суду, чим позбавляє позивача права на отримання коштів, разом з тим позивач є людиною похилого віку, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі.
Також наголосив, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та правові висновки Верховного Суду викладені в постанові від 01 травня 2023 року по справі №520/926/21.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року по справі №640/18477/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року без урахування довідок Офісу Генерального прокурора від 11 червня 2020 року №21-1197зп, №21-1198зп; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року з обов`язковим врахуванням довідок Офісу Генерального прокурора від 11 червня 2020 року №21-1197зп, №21-1198зп, виходячи з розрахунку 80% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року.
10 листопада 2022 року ОСОБА_1 видано виконавчий лист №640/18477/21.
23 жовтня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1 якого ОСОБА_1 передає належне йому право вимоги до боржника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, який не виконує рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 №640/18477/21, набравши законної сили 27 жовтня 2022 року, що підлягає примусовому виконанню на підставі виконавчого листа №640/18477/21 від 10 листопада 2022 року Окружного адміністративного суду міста Києва у виконавчому провадженні №70375767 щодо виплати нарахованої і не виплаченої суми боргу 128879,14 грн., а правонаступник ОСОБА_2 приймає право вимоги до Боржника, що належне ОСОБА_1 нарахованої і не виплаченої суми боргу 128879, 14 грн.
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 16 листопада 2022 року №2600-0202-8/150636 на запит ОСОБА_2 від 08 листопада 2022 року повідомило про те, що погашення заборгованості, обчисленої на виконання судового рішення здійснюється в порядку черговості в межах відповідних бюджетних асигнувань. Різниця пенсії на виконання рішення суду, яка підлягала виплаті в порядку черговості в межах відповідних бюджетних асигнувань, виділених на цю мету може бути виплачена в разі заміни стягувача.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21 листопада 2022 року відкрито виконавче провадження №70375767 на підставі виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року 640/18477/21.
Департамент пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України листом від 13 січня 2023 року №2800-030203-8/1962 на запит ОСОБА_1 повідомив про те, що недоотримана у зв`язку зі смертю стягувача сума коштів, нарахована на виконання рішення суду, здійснюється на підставі рішення суду про заміну сторони виконавчого провадження в межах бюджетних асигнувань, виділених для погашення заборгованості за рішенням суду.
26 жовтня 2023 року позивачем подано до Київського окружного адміністративного суду заяву про заміну сторони виконавчого провадження, відповідно до якої останній просив замінити стягувача по справі №640/18477/21 з ОСОБА_1 на правонаступника ОСОБА_2 в частині отримання невиплаченої суми пенсії 128879,14 грн відповідно до договору від 23 жовтня 2023 року про відступлення права вимоги.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги зобов`язального характеру, заявлені заявником у цій справі не допускають правонаступництва на час розгляду заяви та Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби" не визначено права пенсіонера за-життя передати свої права на отримання невиплаченої суми пенсії іншій особі, а тому заміна сторони у виконавчому провадженні, у цьому випадку, не є належним способом захисту прав заявника.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Згідно з ст. 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником (ч. 1).
Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч. 4).
Відтак, процесуальним правонаступництвом є заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірних правовідносин, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки сторони або третьої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:
1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);
2) правонаступництва;
3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);
4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Згідно з ч. 2 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Зміст ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" узгоджується з положеннями Цивільного кодексу України.
Так, згідно з ст.ст. 1218, 1219 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Статтею 1227 Цивільного кодексу України, в свою чергу, визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї.
Отже, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.
Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.
Колегія суддів звертає увагу, що положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не передбачено можливості відступлення пенсіонером права вимоги щодо нарахованої але не виплаченої частини пенсії третій особі.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, вимоги зобов`язального характеру, заявлені позивачем у даній справі, нерозривно пов`язані з його особою і не допускають правонаступництва, а тому заміна стягувача по справі чи заміна сторони у виконавчому провадженні, не є належним способом захисту прав позивача.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 16 травня 2023 року по справі №420/288/21, від 27 вересня 2023 року по справі №420/16546/21, від 22 листопада 2023 року по справі №420/1966/19 та від 29 листопада 2023 року по справі №420/18680/21.
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва на підставі укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору про відступлення права вимоги від 23 жовтня 2023 року, а тому відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача по справі №640/18477/21.
Колегія суддів звертає увагу, що у разі якщо позивач вважає, що відповідачем не виконується рішення Окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року у даній справі, він не позбавлений права звернутися до суду в порядку ст. 382 КАС України щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 379 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                Н.М. Єгорова 

Судді                                                                                                     А.Ю. Коротких

                                                                                                              Є.В. Чаку

Повний текст постанови складено "17" січня 2024 року.