ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 679/802/23
Провадження № 22-ц/4820/589/24

Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 вересня 2023 року, суддя Грибанова Л.О., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У липні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість по кредитному договору у розмірі 59178,20 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що 06.04.2015 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
Позичальник зобов`язання по кредитному договору не виконав, у зв`язку з чим станом на 13.06.2023 року заборгованість за договором становила 59178,20 грн., яка складається із 50400,99 грн. заборгованості за тілом кредиту, 8777,21 грн. заборгованості за відсотками.
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.09.2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість, яка виникла за договором про надання банківських послуг №б/н від 06.04.2015 року (станом на 13.06.2023 року), в сумі 59178,20 грн., а також судовий збір в сумі 2684 грн. 
Задовольняючи позов суд вказав, що ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву №б/н від 06.04.2015 року, приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, заява разом з Умовами та Тарифами, складають договір про надання банківських послуг між відповідачем ОСОБА_1 та банківською установою, тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Зі змісту виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт, він користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів. Відповідач не спростував наведеного розрахунку Банку. На думку суду, відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованою, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, в сумі 35318,68 грн.
На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що сторонами не узгоджено розмір відсоткової ставки щодо користування коштами, відтак відповідні списання є неправомірними, а сума отриманих та не повернутих Банку коштів є меншою ніж стягнуто судом.
У відзиві на апеляційну скаргу Банк вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду. Банком вірно нараховувалися та списувалися відсотки за користуванням кредитом, які було узгоджено між сторонами.
Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписав анкету-заяву б/н від 06.04.2015 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно з якою кошти отримав на картковий рахунок.
В анкеті-заяві міститься підпис ОСОБА_1 із зазначенням про надання ним згоди на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.
Зі змісту виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що він користувався кредитними коштами.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 06.04.2015 року, станом на 13.06.2023 року у позичальника існувала заборгованість в сумі 59178,20 грн., яка складається з 50400,99 грн. заборгованості за тілом кредиту та 8777,21 грн. заборгованості за відсотками.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У заяві ОСОБА_1 від 06.04.2015 року згода останнього щодо встановлення процентної ставки не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом. 
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.04.2015 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін тощо.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 06.04.2015 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Відповідний правовий висновок наданий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа №342/180/17.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитними коштами, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з ОСОБА_1 підлягає до стягнення лише сума отриманих та не повернутих грошових коштів.
Зі змісту виписки по руху грошових коштів та розрахунку Банку вбачається, що відповідачем за період користування кредитними коштами, починаючи з 01.04.2021 року, використано 299921,94 грн., в той час як повернуто Банку 272197,16 грн. (а.с. 76-106). Таким чином, всього за період користування ОСОБА_1 грошовими коштами, останній фактично використав та не повернув Банку суму в розмірі 27724,78 грн. (299921,94-272197,16), на що суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на вищенаведені обставини, а також те, що апелянт просив позов задовольнити частково та стягнути з нього на користь Банку 35318,68 грн., колегія суддів, зважаючи на положення ст. 367 ЦПК України, дійшла висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення на користь Банку коштів в розмірі 35318,68 грн.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1601,81 грн. (35318,68 грн.х(100%:59178,20 грн.)х2684 грн.:100% = 1601,81 грн.). Апеляційна скарга задоволена повністю, відтак сплачений в апеляційній інстанції судовий збір в розмірі 4026 грн. підлягає компенсації апелянту за рахунок позивача. 
Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 35318,68 грн. 
В решті позовних вимог відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1601,81 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 4026 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                Р.С. Гринчук

                                                                       А.М. Костенко

                                                                       Т.В. Спірідонова