ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 644/4393/23
Номер провадження 22-ц/818/335/24

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року                                                                                                                                                м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді - Мальованого Ю.М.,
суддів – Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року в складі судді Ізмайлова І.К. у справі № 644/4393/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Позов мотивовано тим, що вона з 04 грудня 1998 року по 16 червня 2023 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка – ОСОБА_3 . На цей час донька ОСОБА_3 є повнолітньою та навчається на денній формі навчання на шостому курсі факультету ветеринарної медицини Державного біотехнологічного університету. Дочка проживає разом з нею і самостійно утримувати дитину вона не має змоги. Відповідач працює, отримує заробітну плату та пенсію, проживає окремо та не надає матеріальної допомоги в обсязі, необхідному для забезпечення потреб дитини.
Посилаючись на вказане позивачка просила, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до закінчення донькою навчання але не більше як до досягнення нею 23 років. 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з навчанням, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, однак не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 червня 2023 по день закінчення навчання, тобто до 30 червня 2024 року, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1073,60 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу в сумі 6000, 00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач будучи працездатною особою, має постійний дохід, не має інших аліментних зобов`язань, а отже зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися за денною формою на бюджетній основі, знаходиться на повному особистому забезпеченні, не має можливості самостійно працювати та забезпечувати себе матеріально, проживає з матір`ю, доходів якої недостатньо для належного утримання дочки, а також не може забезпечити всі побутові та пов`язані з навчанням дочки потреби. Відомостей про відсутність можливості сплачувати аліменти, відповідач суду не надав. Посилання відповідача про надання утримання дочці без відома матері, не вплинуло на висновки суду щодо необхідності стягнення аліментів, оскільки такі виплати відбувались за бажанням відповідача, не були визначеними конкретним розміром і не носили стабільного характеру.
13 листопада 2023 року   ОСОБА_1 через свого представника адвоката Приблуду Євгена Вікторовича, подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в порушення норм процесуального права до участі у справі в якості третьої особи не залучено доньку –  ОСОБА_3 . Крім того, позивач в суді першої інстанції вказала, що їй стало відомо що батько подарував доньці транспортний засіб HYUNDAI SANTA FE та заправляє її за свій рахунок, а також що він щомісяця надає їй грошові кошти. Квартира де мешкає донька є приватизованим житлом та є спільною сумісною власністю доньки, позивача та відповідача. Відповідачем щомісяця надавались особисті грошові кошти донці, що підтверджується банківськими  виписками які витрачаються на сплаиу комунальних послуг за його та доньки частки в квартирі. Також, позивач вказала, що тратить на доньку щомісяця 3000-4000 грн, але жодного підтвердження цьому до суду першої інстанції не надала. Також, зазначив, що позивач ні де не працює та їй було відмовлено ПФУ у Харківській області у оформленні пенсійного забезпечення. 
31 січня 2024 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. Крім того, законом не встановлено обов`язку дитини брати участь у справі, якщо позов подано одним з батьків, з ким вона проживає. 
Дійсно відповідач подарував доньці авто та давав кошти на його заправку паливом. Однак, відповідач відмовляється надавати достатній обсяг матеріальної допомоги на утримання доньки, вона самостійно не в змозі забезпечити дитині нормальне харчування, за нинішніми цінами купити одяг, взуття, сплачувати комунальні послуги за квартиру, забезпечити доньку усім необхідним під час навчання.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України. 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду  апеляційної скарги має право  залишити  судове рішення  без змін,  а скаргу  без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України). 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Матеріали справи свідчать, що   ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12).
Відповідно до довідки про навчання № 56 виданої 08 вересня 2023 року факультетом ветеринарної медицини Інституту ветеринарної медицини та тваринництва Державного біотехнологічного університету, ОСОБА_3 є студенткою 6 курсу денного відділення факультету ветеринарної медицини Державного біотехнологічного університету. Навчається за рахунок держбюджету, термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2024 року (а.с. 53).
Відповідно до Довідки КП «Харківське ремонтно-будівельне підприємство» ОСОБА_1 постійно працює з 03 червня 2016 року у підприємстві на посаді виконавець робіт. За період з 01 липня 2022 року по 01 січня 2023 року отримав доход у розмірі 87 633,29 грн (а.с. 19).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що повнолітня донька відповідача потребує матеріальної допомоги так як навчається за денною формою навчання.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Відповідно до частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
За змістом частини 3 статті 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.
Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. 
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2 ст. 200 СК УКраїни).
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З матеріалів справи вбачається, що повнолітня донька відповідача, на день звернення до суду не досягла 23 років, не працює, навчається за денною формою, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, у зв`язку з чим є такою, що потребує матеріальної допомоги.
Відповідач зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. 
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 , працевлаштований та отримує щомісячний стабільний дохід. 
В апеляційній скарзі відповідач не посилається на відсутність матеріальної можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі та не надав відомостей про відсутність можливості сплачувати аліменти.
Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і, відповідно до норм статті 199 СК України, дійшов вірного висновку про зобов`язання батьків утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги та вірно визначив розмір аліментів.
Колегія суддів вважає, що визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги статті 200 СК України, взяв до уваги матеріальне становище повнолітньої доньки, та матеріальне становище відповідача, який має обов`язок матеріального забезпечення повнолітню доньку у зв`язку з навчанням.
Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не надала доказів на підтвердження того, що вона тратить на доньку щомісячно 3000-4000 грн, оскільки вказані обставини не звільняють відповідача від обов`язку матеріального забезпечення повнолітньої доньки у зв`язку з її навчанням.
Доводи скарги про те, що відповідач також надає добровільно утримання своїй доньці не є підставою для відмови у в позові.
Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, надання донці добровільно особисті кошти відбувалось за бажанням відповідача, вони не були визначеними конкретним розміром і не носили стабільного характеру.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що донька не залучена до участі у страві в якості третьої особи, на висновок суду не впливають, оскільки частиною 3 статті 199 СК України передбачено право звернутись з позовом матері або доньки самостійно. При цьому, не встановлено обов`язку дитини брати участь у справі, якщо позов подано одним із батьків, з ким вона проживає.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.
Що стосується розподілу судових витрат суд зазначає наступне. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
На підтвердження витрат на правничу допомогу понесених під час розгляду в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 надала наступні докази:
26 грудня 2023 року між ОСОБА_2 та адвокатом Панасенко Павлом Петровичем було укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 152-159).
Відповідно до пункту 1.1. Адвокат зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу щодо підготовки відзиву на апеляційну скаргу у цивільній справі № 644/4393/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та за дорученням Клієнта усюди здійснювати його представництво. Клієнт зобов`язується оплатити Адвокату надання правничої допомоги в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до розрахунку суми витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, за фактично надану правову допомогу за Договором про надання правничої допомоги від 26 грудня 2023 року ОСОБА_2 надано правову допомогу з підготовки відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 3000,00 грн (а.с. 156). 
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 16 від 26 грудня 2023 року, ОСОБА_2 сплатила адвокату Панасенко П.П. на підставі договору про надання правової допомоги від 26 грудня 2023 року суму в розмірі 3000,00 грн (а.с. 155).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини 1 статті 133 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України, яка регламентує витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року    № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. 
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Верховний Суду у постанові від 15 червня 2021 року в справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20) дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом  у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду  у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Крім того, саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 726/1142/22.
Оскільки відповідачем не надано клопотання про зменшення заявленого ОСОБА_2 розміру витрат на правову допомогу, суд не може за власною ініціативою надавати оцінку співмірності заявленого розміру витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт, наданих послуг, складністю справи тощо.
Колегія суддів вважає, що надані ОСОБА_2 документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисяч) грн 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 19 березня 2024 року.

Головуючий                                                Ю.М. Мальований

Судді                                                         І.В. Бурлака 

                                                               В.Б. Яцина