ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2023 р. 	Справа № 440/9654/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Бартош Н.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.01.2023, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 19.01.23  у справі № 440/9654/22
за позовом    Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури  в інтересах держави в особі Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради  
до    ОСОБА_1 ,    ОСОБА_2                    
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Заступник керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради (далі за текстом також - прокурор) звернувся до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі за текстом також – відповідачі), в якому просив:
зобов`язати відповідачів протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Департаментом культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення - "Особняк адвоката Перцовича", який розташований за адресою: м. Полтава, вул. Пушкіна, 40, на умовах і в порядку, що визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 за №1768.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року позов задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду у цій справі законної сили укласти з Департаментом культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення - "Особняк адвоката Перцовича", який розташований за адресою: м. Полтава, вул. Пушкіна, 40, на умовах і в порядку, що визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 за №1768 "Про затвердження Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини".
Зобов`язано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду у цій справі законної сили укласти з Департаментом культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення - "Особняк адвоката Перцовича", який розташований за адресою: м. Полтава, вул. Пушкіна, 40, на умовах і в порядку, що визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 за №1768 "Про затвердження Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини".
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідачі оскаржили його в апеляційному порядку, оскільки вважають, що судом першої інстанції не враховано всі фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачі, зокрема, посилаються на неврахування судом першої інстанції того, що позовна заява та додані до неї копії документів не містять доказів того, що Полтавською міською радою або її структурними відділами, управліннями, департаментами, Департаментом культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради повідомлено відповідачів про те, що нерухоме майно відповідачів знаходиться в будівлі, яку віднесено до об`єкту історії та архітектури, а отже обов`язок, визначений ст. 23 Закону України № 1085-ІІІ, у відповідачів не виник.
За результатами апеляційного розгляду відповідачі просять скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України) суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до рішення 11 сесії Полтавської міської Ради народних депутатів 21 скликання від 17.01.1992 "Про надання статусу пам`ятників історії та архітектури місцевого значення" з метою збереження історико-культурного надбання м. Полтави вирішено звернутися з клопотанням до Кабінету Міністрів України про оголошення в м. Полтаві в межах комплексної зони охорони пам`ятників (відповідно до Історико-архітектурного опорного плану) Історико-культурної території, та як першочергове завдання надати статус пам`ятників історії і архітектури місцевого значення спорудам згідно з Додатком № 1, у тому числі будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 30-32), яка є пам`яткою історії і архітектури місцевого значення "Особняк адвоката Перцовича" (нині - Житловий будинок).
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна (а.с. 26, 27) на теперішній час ця будівля перебуває у приватній спільній частковій власності по 1/2 частки у громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 26, 27), тип майна: нежитлові приміщення (офіс).
Розпорядженням голови Полтавської обласної державної адміністрації від 16.07.2021 за № 529 з метою збереження нерухомих об`єктів культурної спадщини області внесено зміни до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 15.10.2020 за № 590 "Про затвердження Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини Полтавської області", внаслідок чого затверджено новий Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини, до якого під порядковим номером 22.50 внесено й об`єкт історії та архітектури по вул. Пушкіна, 40 у м. Полтаві – Особняк адвоката Перцовича (https://www.adm-pl.gov.ua/sites/default/files/529-2021.pdf).
Разом з цим, як стверджує прокурор, на даний час охоронний договір на вказаний об`єкт не укладено, звернення від власників будівлі про укладення охоронного договору до Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради не надходили.
З огляду на ці обставини прокурор заявляє про порушення інтересів держави у сфері охорони культурної спадщини, що призвело до псування та зміни зовнішнього вигляду пам`ятки, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби та втрати її матеріальної автентичності, у зв`язку з чим і поданий цей позов.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи та нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, визнав доведеним факт порушення відповідачами вимог ст. 23 Закону № 1805-III, а позов - обґрунтованим.
Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які перебувають за її межами.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України "Про охорону культурної спадщини" від 08 червня 2000 року №1805-III /далі - Закон №1805-III/, у преамбулі якого встановлено, що об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Відповідно до визначень, наведених у статті 1 Закону № 1805-III:
об`єкт культурної спадщини - визначене місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;
пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;
щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.
Згідно зі ст. 6 ч. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить: укладення охоронних договорів на пам`ятки (п. 17); здійснення інших повноважень відповідно до закону (п. 23).
До повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить укладення охоронних договорів на пам`ятки в межах повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону (ст. 6 ч. 2 п. 11 Закону України Про охорону культурної спадщини).
За приписами ст. 14 ч. 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини ведеться органами охорони культурної спадщини та публікується такими органами на своїх офіційних вебсайтах. Включення об`єкта до такого переліку здійснюється одночасно з набуттям ним статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини.
Стаття 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачає, що всі власники пам`яток щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 за № 1768 (далі - Порядок), охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована. Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Тобто, як убачається з зазначених норм, охоронний договір укладається щодо всіх пам`яток культурної спадщини, незалежно від того до якої категорії вони відносяться (категорії національного значення чи місцевого значення). Порядком лише передбачено особливості укладення таких договорів, якщо пам`ятка належить до категорії пам`яток національного значення (зокрема, п.п.3,4 Порядку).
Пунктом 5 Порядку № 1768 зафіксовано, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 1768 до охоронного договору додаються: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1: 50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.
Таким чином, із аналізу положень Закону України "Про охорону культурної спадщини" та Порядку слідує, що юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір установленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи. Тобто обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника пам`ятки, і саме власник повинен бути його ініціатором.
Відповідно до п. 8 Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого Наказом Міністерства культури України 11 березня 2013 року за N 158, про набуття правового статусу щойно виявленого об`єкта уповноважений орган у десятиденний строк з дня прийняття рішення про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку надсилає власнику цього об`єкта або уповноваженому(ній) ним органу (особі) відповідне повідомлення рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.
Власник об`єкта культурної спадщини або уповноважений(а) ним орган (особа) зобов`язаний вжити заходів щодо укладення охоронного договору у місячний строк з дня отримання повідомлення уповноваженого органу (п. 9 Порядку № 158).
Як установлено судом, рішенням 11 сесії Полтавської міської Ради народних депутатів 21 скликання від 17.01.1992 "Про надання статусу пам`ятників історії та архітектури місцевого значення" як першочергове завдання було надано статус пам`ятників історії і архітектури місцевого значення спорудам згідно з додатком № 1, у тому числі будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 30-32), яка є пам`яткою історії і архітектури місцевого значення "Особняк адвоката Перцовича" (нині - Житловий будинок).
За наведеного вище правового регулювання будівля за адресою: вул. Пушкіна, 40 у м. Полтаві має статус пам`ятки культурної спадщини та є об`єктом правового регулювання Закону № 1805-III у відповідному статусі.
Пунктом 2 Наказу Департаменту культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації "Про укладення охоронних договорів" № 9 від 19.01.2021 структурним підрозділом сфери охорони культурної спадщини міських рад, виконавчих комітетів територіальних громад, делеговано повноваження укладати охоронні договори на пам`ятки та щойно виявленні об`єкти культурної спадщини, що розташовані на їх території, в установленому порядку відповідно до чинного законодавства (а.с. 24).
Аналогічні положення закріплені у наказі Департаменту культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації "Про укладення охоронних договорів" № 186 від 22.11.2021 (а.с. 25).
Таким чином Департамент культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради є уповноваженим органом на укладення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 охоронного договору на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини "Особняк адвоката Перцовича" по вул. Пушкіна, 40 у м. Полтаві.
Департаментом 18.02.2022 направлялися рекомендовані листи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з пропозицією укласти охоронний договір, які згідно з наявними в матеріалах справи довідками АТ «Укрпошта» повернуті відправнику (а.с. 40-43).
Посилання відповідачів на те, що обов`язок, визначений ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», виникає у власника культурної спадщини після інформування про необхідність укладення відповідного договору уповноваженим органом, колегія суддів не бере до уваги, оскільки листи уповноваженим органом направлялися за належною адресою відповідачів - АДРЕСА_1 , проте невручені із незалежних від відправника причин.
За правилами пунктів 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року за № 270) у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.
Наведені обставини свідчать про вжиття уповноваженим органом заходів щодо належного повідомлення відповідачів, як власників об`єкта культурної спадщини, про необхідність укладення охоронного договору щойно виявленого об`єкта культурної спадщини та про ухилення відповідачів від укладення такого договору.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачі, як власники пам`ятки культурної спадщини, у місячний строк з дня отримання відповідного повідомлення уповноваженого органу зобов`язані були укласти охоронний договір з органом охорони культурної спадщини відповідний охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення - "Особняк адвоката Перцовича", який розташований за адресою: м. Полтава, вул. Пушкіна, 40, на умовах і в порядку, що визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 за № 1768.
Однак і дотепер відповідачі свого обов`язку щодо укладення охоронного договору, передбаченого ст. 23 Закону № 1805-III, не виконали.
Така поведінка відповідачів свідчить лише про відсутність у них наміру добровільно виконати вимоги закону, що суперечить загальним засадам правової держави, якою відповідно до ст. 1 Основного Закону є Україна.
Зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи та нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, факт порушення відповідачами вимог ст. 23 Закону № 1805-III є доведеним, а висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог – обґрунтованим.
Державний інтерес у цій справі полягає у попередженні порушень пам`яткоохоронного законодавства відповідачами, забезпечення укладення ним охоронного договору на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури - "Особняк адвоката Перцовича" по вул. Пушкіна, 40 у м. Полтаві з метою встановлення режиму використання пам`ятки та відповідальності відповідачів за порушення такого режиму. Поряд з державним інтересом, наявний також і суспільний інтерес, який полягає в охороні та збереженні культурних пам`яток для нинішнього і майбутніх поколінь.
Враховуючи обставини бездіяльності з боку Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради та наявний визначений Конституцією України виключний випадок, який обґрунтовує представництво прокурором інтересів держави у цій справі, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що пред`явлення прокурором позову зобов`язального характеру є ефективним способом захисту інтересів держави, що спрямований на реалізацію державою примусу в частині виконання вимог Основного Закону зі збереження об`єкта культурної спадщини місцевого значення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
В аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).
Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи відповідачів, оскільки судом досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
З урахуванням приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 по справі № 440/9654/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    Н.С. Бартош