УХВАЛА

10 січня 2024 року 
м. Київ
справа №160/5582/20
адміністративне провадження № К/990/44142/23  
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Уханенка С.А.,
суддів: Соколова В.М.,  Смоковича М.І., 
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора України, Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, яка полягає у не перенесенні дати іспиту; визнати протиправним та скасувати рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про неуспішне проходження ним атестації; зобов`язати Першу кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур встановити час та дату складання проходження атестації; визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року №400к про звільнення позивача з посади прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава прокуратури Дніпропетровської області; поновити позивача на посаді прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава прокуратури Дніпропетровської області або на рівнозначній посаді в органах прокуратури України; стягнути з прокуратури Дніпропетровської області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 травня 2020 року до дня поновлення на посаді.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
20 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку позивач надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у цій справі.
Заявник касаційної скарги, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Предметом спору цій справі є правомірність звільнення позивача з посади прокурора внаслідок непроходження ним атестації прокурорів.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328   цього Кодексу підстави (підстав).
В касаційній скарзі позивач посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначаючи, що суд апеляційної інстанції не враховав висновки, які викладені у постановах Верховного Суду у справі №640/26135/19 та  №540/1456/20 щодо застосування пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII з підстав, передбачених підпунктом 2 пункту 19 розділу II Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX.
Проте, перевіривши викладені доводи, колегія суддів звертає увагу скаржника, що згідно з оскаржуваного тексту постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що останній, посилаючись на постанову Верховного Суду у справі №600/705/20-а, зазначив, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо, тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.
Отже, з огляду на це, можна виснувати, що судом апеляційної інстанції враховані доводи позивача щодо наявності висновків Верховного Суду, проте відхилені апеляційним судом через відмінність фактичних обставин справи, а тому твердження позивача про неврахування цих висновків судом апеляційної інстанції є безпідставне та необґрунтоване.
Верховним Судом встановлено, що перевіряючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, суд апеляційної інстанції, з урахування установлених у цій справі обставин, врахував висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 31 жовтня 2023 року у справі № 600/705/20-а та від 14 липня 2022 року у справі № 340/2428/20 щодо застосування, зокрема, пункту 11 Порядку про проходження прокурорів атестації, який 03 жовтня 2019 року затверджено наказом Генерального прокурора №221 (далі - Порядок №221). 
Так, у справі № 600/705/20-а від 14 липня 2022 року Верховний Суд дійшов висновку, що перебування позивача на лікарняному є поважною причиною для неприбуття на іспит, проте як зазначив суд касаційної інстанції, не лише кадрова комісія повинна дотримуватися вимог законодавства, що регулюють цю сферу, а й прокурор, який також зобов`язаний діяти у рамках умов і процедур атестування, з якими він ознайомився і на застосування яких надав згоду.
Разом з цим у справі № 340/2428/20 від 14 липня 2022 року Верховний Суд також зазначив, що Порядком №221 не встановлено обов`язку відповідної кадрової комісії з`ясовувати причини неприбуття кожного прокурора на певний етап атестації, а в силу наведених вище положень пункту 11 Порядку №221 обов`язок сповіщення комісії про причини своєї неявки покладений на особу, яка підлягає атестації.
Повертаючись до нашої справи, суд апеляційної інстанції, врахувавши вищенаведені висновки Верховного Суду, зазначив, що оскільки позивач не з`явився 02 березня 2020 року на складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону і не повідомив комісію про причини такої неявки, дійшов висновку, що Кадрова комісія № 1, керуючись пунктами 13, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, пунктом 11 розділу І Порядку № 221 ухвалила правомірне рішення про неуспішне проходження позивачем атестації.
Водночас, не погоджуючись з таким висновком суду апеляційної інстанції, в касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про необхідність відступлення від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2023 року у справі № 600/705/20-а та від 14 липня 2022 року у справі №340/2428/20.
Як зазначає позивач, такі висновки суперечать більш пізнім висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 540/1456/20 та від 10 лютого 2022 року у справі № 640/24864/19. Також, на думку позивача, відсутність обов`язку відповідної кадрової комісії з`ясовувати причини неприбуття кожного прокурора на певний етап атестації, суперечать принципам належного урядування та критеріям перевірки адміністративними судами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, визначених в частині другій статті 2 КАС України.
Колегія суддів не сприймає довід позивача щодо застосування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, які, на думку позивача, суперечать пізнім висновкам, викладених у постановах Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 540/1456/20 та від 10 лютого 2022 року у справі № 640/24864/19, оскільки згідно з практики застосування застосовані судом апеляційної інстанції висновки Верховного Суду, які викладені у постановах Суду від 31 жовтня 2023 року у справі № 600/705/20-а та від 14 липня 2022 року у справі №340/2428/20, є акурат більш пізніми по відношенню до висновків, на які посилається позивач.
Так, відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18).
Тобто у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи.
Проте аргументи позивача зводяться лише до незгоди з висновками Верховного Суду, які були враховані судом апеляційної інстанції в цій справі, тому колегія суддів відхиляє посилання скаржника на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України. 
За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій   статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Отже, урахований судом апеляційної інстанції висновок Верховного Суду щодо застосування, зокрема, пункту 11 Порядку №221 стосується подібних правовідносин, що створює підстави для застосування пункт 6 частини першої статті 333 КАС України. 
Відтак, враховуючи те, що інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора України, Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	С.А. Уханенко В.М. Соколов   М.І. Смокович