Справа № 459/1173/23                                Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д. 
Провадження № 22-ц/811/3392/23                                 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                08 березня 2024 року м.Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Зеліско-Чемерис К.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 08 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 08.12.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №23783, про стягнення з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №CGZ0AE00000084 від 30.11.2007 року в розмірі 33289,59 доларів США.
В обгрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, нотаріус не перевірив безспірність заборгованості та умови кредитного договору, чим порушив вимоги статті 88 Закону України «Про нотаріат». 
Наголошував, що позивач не отримував від АТ КБ «Приватбанк» жодного розрахунку щодо суми заборгованості, а також листів-вимог щодо дострокового повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитом в безспірному порядку.
Окрім того, зазначав, що відповідачем не було надано нотаріусу виписки по кредитному рахунку разом з іншими бухгалтерськими документами, а також нотаріально посвідченого оригіналу кредитного договору.
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської  області від 08 листопада 2023 року позов задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 08.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрований в реєстрі за №23783, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №CGZ0AE00000084 від 30.11.2007 року в розмірі 33289,59 доларів США, що за курсом 25,50 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.08.2017 року складає 848884,55 грн.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 1610 грн. 40 коп. та 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду оскаржив відповідач АТ КБ «Приватбанк», просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обгрунтування заявлених вимог апелянт зазначає, що позивач ОСОБА_1 , нехтуючи вимогами ст.81 ЦПК України, не надав суду докази, які б спростовували наявність заборгованості за кредитним договором, або докази, які б вказували на те, що сума, яка зазначена у виконавчому написі, відрізняється від дійсної.
Вважає, що судом не досліджено в повному обсязі надані докази у справі, та не встановлено, що зобов`язання за кредитним договором не виконуються, відтак, це призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого рішення.
Наголошує, що договір на сьогоднішній день діє, заборгованість за ним не погашена, відтак, строк давності повинен застосовуватись як до подій, що не припинились. В даному випадку певною подією для початку перебігу строку давності має бути дата припинення дії договору.
Додає, що договір не був припинений на підставі п.9.6 Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент підписання договору, у яких зазначено, що договір є дійсним до моменту належного виконання сторонами зобов`язань.
Звертає увагу, що зобов`язання на сьогоднішній день позивачем не виконано.
Зазначає, що договір досі чинний, відтак, в кредитора виникає право вимагати виконання своїх обов`язків боржником, передбачених договором, в тому числі і право на примусове стягнення боргу у будь який час. 
Керуючись ч.2 ст.530, ст.ст.526 та 599 ЦК України, апелянт вважає, що на момент вчинення виконавчого напису банк мав право на звернення стягнення за кредитним договором.
Звертає увагу суду, що позивачем не оскаржується наявність боргу, відтак, позивач не оспорює ні суму боргу, ані його наявність.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, наголошує, що матеріали справи не містять доказів того, що будь-яка сума взагалі сплачувалась ОСОБА_1 за надані адвокатом послуги.
Відтак, вважає, що за відсутності належного доведення понесених витрат стороною відповідача, суд ухвалив незаконне та необгрунтоване рішення про стягнення з банку витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 27.02.2024 року, є дата складення повного судового рішення – 08.03.2024 року.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30.11.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CGZ0AE00000084, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 29009,11 доларів США, з кінцевим терміном погашення кредиту – 29.11.2012 року та зі сплатою щомісячно кредиту згідно графіку погашення та відсотків за користування кредитом.
Окрім того, в забезпечення виконання умов кредитного договору, 30.11.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави рухомого майна №CGZ0AE00000084, згідно з яким, в заставу банку було передано автомобіль марки Volkswagen, модель Т5, 2004 р.в.
У жовтні 2009 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2012 року у справі №2-412/1550/2012 звернуто стягнення на предмет застави – автомобіль марки Volkswagen, модель Т5, 2004 р.в., що належав на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
08 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №23783, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №CGZ0AE00000084 від 30.11.2007 року в розмірі 33289,59 доларів США, що за курсом 25,50 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.08.2017 року складає 848884 55 грн., з яких: 16519,91 доларів США – заборгованість за тілом кредиту; 2368,83 доларів США – заборгованість за процентами; 13415,21 доларів США – заборгованість з комісії; 81544,03 доларів США – заборгованість по пені, за період з 25.05.2016 року по 18.08.2017 року.
Строк, за який провадиться стягнення – 3549 днів, а саме: з 30.11.2007 року по 18.08.2017 року.
Витрати за вчинення виконавчого напису – 1800 грн.
Постановою заступника начальника Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 20.08.2021 року відкрито виконавче провадження №66563325 з виконання виконавчого напису №23783, виданого 08.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 
Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року (в редакції, чинній на час вчинення оспорюваного виконавчого напису).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису – надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. 
При цьому, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками – наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.
Вищевказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).
Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Водночас, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Зазначений висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі №273/1534/21 (провадження №61-1003св22).
Доводи апеляційної скарги про те, що невиконання позичальником в повному обсязі умов кредитної угоди надає право кредитору вимагати виконання зобов`язання, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, у будь-який строк, є безпідставними, оскільки відповідно до кредитного договору №№CGZ0AE00000084 від 30.11.2007 року, передбачений кінцевий термін повернення кредиту – 29.11.2012 року, окрім того, у жовтні 2009 року АТ КБ «Приватбанк» вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет застави.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.
Також, матеріали справи не містять доказів направлення письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, що є порушенням прав боржника щодо можливості спростування розміру заборгованості, до складу якої входять проценти та пеня, нараховані банком, відтак, заявлена банком до стягнення кредитна заборгованість не могла вважатись безспірною на момент вчинення виконавчого напису.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги в частині вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, то суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України, урахувавши при цьому критерії співмірності наданих послуг із складністю справи та обсягом виконаних робіт (наданих послуг), реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.
За встановлених і наведених вище обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції по суті вирішення даної справи і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення. 
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 08 листопада 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 08 березня 2024 року.
Головуючий                                          С.М. Бойко

Судді:                                                  С.М. Копняк

                                А.В. Ніткевич