Головуючий І інстанції: Сліденко А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 р. 	Справа № 520/18906/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/18906/23
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                    
про визнання дій протиправними та спонукання до перерахунку пенсії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту відповідач УПФУ в Харківській області), в якому просив:
-визнати протиправними дії ГУПФУ  в Харківській області  щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2004р. по 24.05.2021р. на посадах наукового співробітника та лікаря- дерматовенеролога Державної установи «Інститут дерматології та венерології НАМН України» у подвійному розмірі.
-зобов`язати ГУПФУ  в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи на посадах наукового співробітника та лікаря-дерматовенеролога Державної установи «Інститут дерматології та венерології НАМИ України» з 01.01.2004 по 24.05.2021 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та провести перерахунок пенсії із врахуванням виплачених сум, починаючи з 24 травня 2021 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду  від 27.08.2020 позов задоволено частково.
Суд першої інстанції вийшов з межі позовних вимог та визнав протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформлену листом від 26.06.2023р. №17066-18419/У-02/2000/23 з приводу відмови у включенні до страхового стажу ОСОБА_1 за зверненням від 18.05.2023р. періоду роботи 01.01.2004р.-21.05.2021р. у подвійному розмірі у порядку статті 60 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_1 за зверненням від 18.05.2023р. перерахунок пенсії з 18.05.2022р. шляхом включення до страхового стажу періоду роботи 01.01.2004р.-21.05.2021р. у подвійному розмірі у порядку статті 60 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" та провести виплату пенсії з урахуванням раніше здійснених платежів.
Позов у решті вимог - залишив без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття  з порушенням норм матеріального права,  просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1  у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що  пенсія ОСОБА_1 обчислюється при загальному страховому стажі 56 років 7 місяців 1 день, в тому числі періоди роботи з 26.10.1989 по 31.12.2003  зараховано в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII. Однак, з 01.01.2004 у  позивача відсутнє право на обчислення стажу роботи у подвійному розмірі на посаді, адже Закон України «Про пенсійне забезпечення» передбачає обчислення стажу роботи у подвійному розмірі лише до 01.01.2004.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Учасниками по даній справі було отримано копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2023  про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. позивачем отримано копію апеляційної скарги відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних документів через підсистему "Електронного суду", а також повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише відповідачем, колегія суддів не переглядає судове рішення в межах вимог позивача, залишених  без задоволення.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що з 24.05.2021 ОСОБА_1  отримує пенсію у порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; показник тривалості страхового стажу складав - 42р. 04м. 25дн..
При початковому нарахуванні пенсії позивача  з 24.05.2021,   період роботи 26.10.1989 -31.12.2003 був включений до страхового стажу у кратному (подвійному) розмірі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", але у подальшому за рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 01.07.2021  №204950010896 періоди роботи заявника у Державній установі "Інститут дерматології та венерології Національної академії медичних наук України" на посадах: лікаря-дерматовенеролога (26.10.1898 -02.07.1990 ), молодшого наукового співробітника відділення венерології, епідеміології дерматовенеролгічних захворювань (03.07.1990 - 30.03.1991), молодшого наукового співробітника відділення венерології (01.04.1991 -30.04.2000 ), наукового співробітника відділення венерології (01.05.2000 - 31.12.2003 ) були включені до страхового стажу у однократному вимірі.
Листом  ГУ ПФУ в Харківській області від 22.02.2023 №3986-2579/У-02/8-2000/23 повідомлено позивача про необхідність подання додаткових документів для перерахунку пенсії за рахунок включення періоду роботи 26.10.1989 -21.05.2021  до страхового стажу у кратному подвійному розмірі.
04.04.2023 ОСОБА_1  подано до ГУПФ в Харківській області додаткові документи стосовно умов праці в Державній установі "Інститут дерматології та венерології Національної академії медичних наук України", котрі були створені лише 27.02.2023 та 07.03.2023.
Листом  ГУ ПФУ в Харківській області від 01.05.2023 №11314-11618/У-02/8-2000/23 позивача було повідомлено про необхідність ініціювання процедури перерахунку пенсії за рахунок включення періоду роботи 26.10.1989 - 21.05.2021  до страхового стажу у кратному подвійному розмірі у спосіб подання звернення установленого формуляру.
18.05.2023 заявник подав до ГУ ПФУ в Харківській області звернення  з приводу перерахунку пенсії за рахунок включення періоду роботи 26.10.1989 -21.05.2021  у кратному (подвійному) розмірі.
Згідно листа  ГУПФ у Харківській області від 26.06.2023р. №17066-18419/У-02/8-2000/23, період роботи заявника 26.10.1989 -31.12.2003  було включено до страхового стажу у кратному подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", унаслідок чого показник тривалості страхового стажу збільшився до - 56р. 07м. 01дн.
Разом із тим, відповідачем повідомлено про відсутність підстав  у зарахуванні до страхового стажу у кратному подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення"  періоду роботи позивача з  01.01.2004 - 21.05.2021 з посиланням на те, що  відповідно до ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж враховується в одинарному розмірі.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, оскільки позивач у період  01.01.2004 - 21.05.2021 працював на такій посаді, що за положеннями ст. 60 Закону "Про пенсійне забезпечення" дає право на подвійний обрахунок стажу роботи.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
У відповідності до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до преамбули Закону № 1058-IV, цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до п. 3 ст. 40 Закону № 1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивачки за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до даних  трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 та архівної довідки ДУ «Інститут дерматології та венерології НАМН України» № 87  від 27.02.2023р. з 26.10.1989 року позивач  працював на посадах:
- з 26.10.1989 по 02.07.1990 на посаді молодшого наукового співробітника відділення венерології лікаря дерматовенеролога відділення венерології;
-з 03.07.1990 по 31.03.1991 на посаді молодшого наукового співробітника відділення венерології, епідеміології, дерматовенерологічних захворювань;
з 01.04.1991 по 30.04.2000 на посаді наукового співробітника відділення венерології;
з 01.05.2000 по 26.01.2011 на посаді наукового співробітника відділу інфек цій, що передаються статевим шляхом;
з 27.01.2011 і по даний  час на посаді наукового співробітника відділу інфекцій, що передаються статевим шляхом.
Крім того, відповідно до довідки ДУ «Інститут дерматології та венерології НАМН України» № 88 від 27.02.2023р. ОСОБА_1  за сумісництвом працював:
з 03.12.2001 до 18.08.2002р. на 0,25 ставки лікаря-дерматовенеролога відділення венерології;
-з 01.10.2003р по 15.08.2004р. на 0,25 ставки лікаря-дерматовенеролога відділення венерології;
-з 10.10.2004р. по 21.08.2005р. на 0,25 ставки лікаря-дерматовенеролога відділення венерології;
-з 05.09.2005р. по 20.08.2006р. на 0,25 ставки лікаря-дерматовенеролога відділення венерології;
-з 01.09.2006р. по 31.12.2008р. на 0,25 ставки лікаря-дерматовенеролога відділення венерології;
-з 02.02.2009р. по 24.08.2009р. на 0,25 ставки лікаря-дерматовенеролога відділення венерології;
-з 01.10.2009р. по 30.08.2010р. на 0,25 ставки лікаря-дерматовенеролога відділення венерології;
-з 01.10.2010р. по 29.08.2011р. на 0,25 ставки лікаря-дерматовенеролога відділення венерології;
-з 04.10.2011р. по 29.12.2012р. на 0,25 ставки лікаря-дерматовенеролога відділення венерології.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
За приписами ст. 7 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються медичною практикою.
Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.1995 № 133 "Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб" сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія, фавус відноситься до небезпечних інфекційних хвороб, короста та демодекс до групи: акарози, паразитарних хвороб.
Згідно листа Міністерства охорони здоров`я України від 15.02.2006 за №10.03.68/286 робота медичних працівників у шкірно-венерологічних диспансерах, відділеннях, кабінетах, палатах, які працюють з хворими на визначену наказом Міністерства охорони здоров`я України № 133 патологію повинна зараховуватись до стажу їх роботи у подвійному розмірі.
За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17, від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, від 27 квітня 2023 року у справі № 160/14078/22, у яких суд дійшов висновку про зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів також зазначає, що у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом № 1058-IV та Закону № 1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.
Ураховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що робота позивача у період з 01.01.2004 - 21.05.2021 дає йому  право на перерахунок пенсії із зарахуванням стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів законність та обґрунтованість оспорюваного рішення, що є предметом оскарження позивачем.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі № 520/12245/23 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 по справі № 520/18906/23  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    І.С. Чалий