ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року 
м. Київ

cправа №  926/781/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.,
за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,
представників учасників справи:
Офісу Генерального прокурора - Ющенко М. А., 
Міністерства оборони України - Григорчук С. А.,
Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-2012" - Палій О. С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону
на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 27.07.2023
(суддя Проскурняк О. Г.)
та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2023
(судді Бонк Т. Б., Бойко С. М., Якімець Г. Г.)
у справі за позовом керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-2012",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ромтіс Буд",
про визнання договору недійсним.
ВСТАНОВИВ:
1. Історія справи
1.1. Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (далі - Прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - Міноборони, позивач) до Господарського суду Чернівецької області з позовом (з урахуванням заяви про зміну підстав позову) до Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України (далі - Подільське управління, відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-2012" (далі - ТОВ "Житлобуд-2012", відповідач-2) про визнання недійсним договору про реконструкцію будівлі від 22.12.2018 № 12.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що договір укладений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, укладений без проведення відповідного конкурсу; договір є удаваним правочином, який приховує інший правочин - договір на нове будівництво на земельній ділянці, що належить Міноборони.
1.3. Ухвалами Господарського суду Чернівецької області від 24.02.2023 та 10.04.2023 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Квартирно-експлуатаційний відділ м.   Чернівці (далі - КЕВ м. Чернівці, третя особа- 1), а також третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ромтіс Буд" (далі - ТОВ "Ромтіс Буд", третя особа-2).
2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Відповідач-1 (сторона-1) та відповідач-2 (сторона-2) 22.12.2018 уклали договір №   12 про реконструкцію будівлі №   96 під багатоповерховий житловий будинок по вул. Кутузова, 2, у м. Чернівці, предметом якого (з урахуванням додаткового договору від 26.12.2019) є співпраця та участь сторін у реконструкції існуючих будівель з новим будівництвом багатоповерхових житлових будинків для військовослужбовців та членів їхніх сімей з приміщеннями громадського призначення, м. Чернівці, на розі вулиць Щербанюка Олександра - Кутузова Михайла фельдмаршала (кадастровий номер 7310113630000:03:004:0009), передача стороною-1 стороні-2 передбачених цим договором прав щодо проектування, будівництва, реалізації майнових прав на об`єкти нерухомого майна, що будуть створені в майбутньому, введення в експлуатацію, оформлення права власності.
2.2. Пунктом 3.7 договору визначено, що після завершення будівництва, введення об`єкта в експлуатацію та підписання акта приймання-передачі та розподілу об`єкта сторона-2 набуває право власності на весь об`єкт без врахування тієї частини, яка за умовами договору передається стороні-1. 
2.3. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка, на якій буде розміщено об`єкт будівництва належить державі в особі Міноборони.
2.4. Звертаючись із позовом, Прокурор зазначав, що договір слід визнати недійсним, як такий, що суперечить вимогам законодавства, інтересам держави та суспільства, та укладений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, без проведення відповідного конкурсу.
2.5. В подальшому, на думку суду, Прокурор змінив підстави позову, зазначивши, що спірний договір є удаваним правочином, адже насправді сторони вчинили договір про передачу у користування земельної ділянки під будівництво нових будинків.
2.6. Господарський суд Чернівецької області ухвалою від 27.07.2023 залишив позов без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано) та скасував вжиті відповідно до ухвали Господарського суду Чернівецької області від 13.04.2023 заходи забезпечення позову.
2.7. Зазначив, що у цій справі немає передбачених законом виключних випадків, за наявності яких Прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, а доказів того, що позивач, який є самостійною юридичною особою, не має можливості самостійно захистити права у наведеному випадку, як і неналежності здійснення ним такого захисту, Прокурор не надав та матеріали справи не містять. Крім того, Прокурор не надав суду письмових заперечень та обґрунтувань стосовно відмови позивача від позову та беззаперечних аргументів щодо необхідності продовження розгляду справи по суті.
2.8. На думку суду, Прокурор, змінивши підстави позову вказівкою на удаваність правочину, фактично не надав можливості Міноборони відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, виходячи саме з удаваності правочину, і, як наслідок, не довів бездіяльності позивача.
2.9. Західний апеляційний господарський суд постановою від 28.11.2023 залишив без змін ухвалу суду першої інстанції.
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування
3.1. 29.12.2023 заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 27.07.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2023, в якій просить їх скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
3.2. Підставою касаційного оскарження скаржник зазначив порушення судами попередніх інстанцій статей 2, 7, 13, 14, 46, 53, 236, 237, 277 ГПК України. Посилається на те, що, враховуючи бездіяльність Міноборони, яка проявлялась у неподанні позову або аргументованому повідомленні Прокурора про відсутність порушень та підстав захисту інтересів держави шляхом пред`явлення позову до суду, Прокурор дотримався вимог, передбачених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру," і в Прокурора існували всі підстави для звернення до суду з таким позовом.
3.3. Зазначає також про порушення судами попередніх інстанцій частини п`ятої статті 55 ГПК України, оскільки, посилаючись на відмову позивача від позову, суди не врахували, що відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах від поданого прокурором в інтересах держави позову, не позбавляє прокурора права підтримувати позов і вимагати розгляду справи по суті.
4. Позиції інших учасників справи
4.1. Позивач та відповідач-2 у відзивах на касаційну скаргу просять відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій залишити без змін.
4.2. Відповідач-1 та треті особи правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалися.
4.3. Прокурор подав відповідь на відзив позивача.
5. Позиція Верховного Суду
5.1. Заслухавши суддю-доповідачку, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
5.2. Згідно із частиною третьою статті 41 ГПК України у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
5.3.   Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
5.4.   Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
5.5.   Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною четвертою   статті 53 ГПК України   має наслідком застосування положень, передбачених   статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.
5.6.   З метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень ГПК України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (пункт 54) дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то   позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої   статті 226 ГПК України   (залишення позову без розгляду).
5.7. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі. 
5.8. Прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (пункт 3 статті 131^1 Конституції України).
5.9.   Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у   статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру". Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший-третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
5.10. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Останній не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може та бажає захищати інтереси держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (пункт 45)). 
5.11. Також, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 69)).
5.12. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2023 у справі №   488/2807/17 (пункт 33) вказувала, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 15.01.2009 у справі "Менчинська проти росії" (Menchinskaya v. russia), заява №   42454/02, § 35).
5.13. Визначальним для застосування наведених вище норм є інтерес держави. У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень   статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України   (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 вказаного Рішення).
5.14. Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №   806/1000/17, від 08.02.2019 у справі №   915/20/18).
5.15. Як вбачається зі змісту позовної заяви, Прокурор вказав при зверненні з позовом в чому, на його думку, полягає порушення інтересів держави; висновки ж оскарженої ухвали про залишення позову без розгляду (та відповідно постанови суду апеляційної інстанції) ґрунтуються на відсутності доказів про настання негативних наслідків для держави та понесення державою збитків, що стосується розгляду справи по суті, а не перевірки додержання формальних вимог до позовної заяви.
5.16. Щодо підстав представництва, то за змістом наведених норм прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 37)).
5.17. У справі, що розглядається, Прокурор визначив, що органом, уповноваженим здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, є Міноборони і жодних доводів на спростування правильності обраного ним органу матеріали справи та судові рішення не містять.
5.18. Щодо випадку, коли захист інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №   912/2385/18 зазначала таке:
"38. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
39. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
40. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
…
43. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим". 
5.19. Як вбачається з матеріалів справи, Прокурор у позовній заяві вказував, що до подання позову звертався до позивача із листами від 12.01.2023, 21.02.2023 щодо необхідності захисту інтересів держави, в яких зазначав, що спірний договір суперечить вимогам чинного законодавства України (статті 203, 215 Цивільного кодексу України, стаття 179 Господарського кодексу України, Порядку організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №   715), у зв`язку з чим наявні підстави для визнання його недійсним в судовому порядку. 
5.20. Прокурор також зазначив, що відповідь на листи від Міноборони до прокуратури не надходила, треті особи надалі продовжують незаконне будівництво на землях оборони, а тому є підстави вважати, що позивач не вжив заходів, спрямованих на припинення таких незаконних дій і вирішення питання щодо спірного договору. Прокурор наголосив, що в листі від 21.02.2023 повідомив позивача про те, що з урахуванням відсутності своєчасного реагування на виявлені порушення вимог законодавства, прокуратура пред`явить до суду відповідний позов в інтересах держави. Станом на час звернення з позовом до прокуратури не надходило повідомлень від позивача про вжиття ним самостійних заходів щодо захисту держави в спірних правовідносинах чи про заперечення проти намірів прокуратури вжити такі представницькі заходи.
5.21. Отже, після того, як Прокурор повідомив Міноборони про можливе порушення інтересів держави, захист яких у спірних правовідносинах має здійснюватися Міноборони, позивач не вжив заходів щодо самостійного звернення до суду з відповідним позовом, як і не повідомив Прокурору своєї позиції щодо зазначеного питання, тобто виявив бездіяльність. Висновків про те, що проміжок часу, який минув між повідомленням позивача про порушення та зверненням Прокурора до суду, не є розумним, судові рішення не містять.
5.22. Таким чином, Прокурор виконав вимоги процесуального закону, визначив, у чому, на його думку, полягає порушення інтересів держави, обґрунтував необхідність захисту цих інтересів, а також зазначив орган, який, хоч і уповноважений державою здійснювати такий захист, але у спірних правовідносинах, будучи завчасно повідомленим, відповідні заходи протягом розумного строку не вжив.
5.23. За приписами частини першої статті 55 ГПК України органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті. До таких прав (за змістом частини третьої статті 46 ГПК України) належить право змінити підстави позову і реалізація цього права відповідно до приписів процесуального законодавства таких наслідків, як залишення позову без розгляду, не передбачає. 
5.24. До того ж суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що залишення без розгляду позову на підставі пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України можливе за наявності ознак зазначених у ній обставин, які вже існували на момент звернення з позовною заявою, а не зміни цих обставин і їх настання під час розгляду справи.
5.25. Щодо посилання судів попередніх інстанцій на те, що позивачем заявлено про відмову від позову шляхом подання письмових пояснень від 04.07.2023 та відмови від позову від 27.07.2023 і Прокурором не надано письмових заперечень та обґрунтувань стосовно відмови позивача від позову та беззаперечних аргументів щодо необхідності продовження розгляду справи по суті, а також на те, що після зміни Прокурором підстав позову, ним не було надано можливості Міноборони відреагувати на додаткові порушення інтересів держави, які Прокурором зазначено у вказаній заяві, що в сукупності є додатковою до вказаної вище підставою для висновку про залишення позову Прокурора без розгляду, колегія суддів зазначає таке.
5.26. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №   912/2385/18 (пункт 55) зазначала, що "при вирішенні питання про необхідність звернення до суду з позовом компетентний орган може діяти в умовах конфлікту інтересів - коли порушення інтересів держави, про яке стверджує прокурор, може бути пов`язане з раніше вчиненими протиправними діями цього органу чи бездіяльністю. Для врахування цих обставин стаття 55 ГПК України передбачає такі правила: 
- якщо особа, яка має процесуальну дієздатність і в інтересах якої подана заява, не підтримує заявлених позовних вимог, суд залишає заяву без розгляду, крім позову про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, поданого власником (учасником, акціонером) цієї юридичної особи в її інтересах, а також позову прокурора в інтересах держави;
- відмова компетентного органу від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті".
5.27. Отже, прокурор наділений правом вимагати розгляду справи по суті в разі, якщо компетентний орган відмовляється від поданого прокурором в інтересах держави позову. Посилання судів попередніх інстанцій на те, що Прокурор не надав письмових заперечень та обґрунтувань стосовно відмови позивача від позову та беззаперечних аргументів щодо необхідності продовження розгляду справи по суті як підставу для залишення позову Прокурора без розгляду, не ґрунтуються на відповідних приписах законодавства.
5.28. З огляду на наведене колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про залишення без розгляду позову Прокурора, поданого в інтересах держави в особі Міноборони у цій справі на підставі пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
6.2. Згідно із частиною шостою статті 310 ГПК України підставою для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
6.3. Зважаючи на викладене, оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій є такими, що постановлені з порушенням норм процесуального права, а тому підлягають скасуванню. Оскільки заявлені позовні вимоги по суті не розглянуті, тому справу слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Оскільки справа направляється для продовження розгляду, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 27.07.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2023 у справі №   926/781/23 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                                          Л. Рогач

Судді                                                                                                    Є. Краснов

                                                                                                    Г. Мачульський