ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 р. 	Справа № 480/8469/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області  на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Опімах Л.М.) від 26.05.2023 року по справі № 480/8469/22
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Сумській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області, в якій просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.08.2022 № 0061491-2409-1801 та № 0061492-2409-1801 та  № 0061490-2409-1801.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що підставою для прийняття податкових рішень стали висновки відповідача щодо наявності обов`язку сплати позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у зв`язку з належністю позивачу на праві власності об`єктів нерухомого майна - нежитлової нерухомості. Позивач не погоджується з рішеннями, вважає їх протиправними та просить скасувати, зазначаючи про відсутність обов`язку сплати цього виду податку у відповідності до положень п. «є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, оскільки будівлі з їх класифікацією, відповідно до функціонального призначення, що відповідають коду ДКБС - 1251.8 - Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості, тобто класифіковані у групі «Будівлі промисловості та склади» з кодом 125, використовуються протягом звітного (податкового) періоду за призначенням у господарській діяльності позивача, не є зданими в оренду, лізинг, позичку іншим суб`єктам господарювання.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 25.08.2022 :
№ 0061491-2409-1801 про визначення позивачу суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2021 рік у розмірі 4784,40 грн.;
№ 0061492-2409-1801, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2021 рік у розмірі 4486,50 грн.;
№ 0061490-2409-1801 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) за 2021 рік у розмірі 356,40 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області на користь позивача 992,40 грн., в рахунок відшкодування судового збору.
Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що позивач перебуває на обліку в контролюючому органі, як фізична особа - підприємець та здійснює підприємницьку діяльність за КВЕД: 49.41 - вантажний автомобільний транспорт (основна).Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року N 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості" та 1252 "Резервуари, силоси та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 -"Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості",1251.6  - "Будівліпідприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно- паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9- "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".При цьому, в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала що слід розуміти під поняттям промислове підприємство.Верховним Судом у постанові від 17.02.2020 року у справі №820/3556/17 сформовано правовий висновок про можливість застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).Відтак, об`єкти нерухомості (прохідна, гаражі так склад), які на праві власності належить заявнику, не підпадають під дію пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу так, як заявник не являється промисловим підприємством.     Також відповідач зауважив, що основним видом діяльності позивача є 49.41- «Вантажний автомобільний транспорт», а об`єкти нерухомого майна відповідають коду Державного класифікатора будівель та споруд 1251.8 - Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів скляної та фарфоро-фаянсової промисловості. Тобто відсутні підстави вважати, що зазначені об`єкти нерухомого майна використовуються платником за призначенням при здійсненні господарської діяльності.
Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлялись.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що у власності позивача перебувають наступні об`єкти нежитлової нерухомості:
-  прохідна, загальною площею 29,7 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1543082359206, який придбаний за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 03.10.2020 р. та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.10.2020 р.;
-    склад - П, загальною площею 531,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1543402059206, який придбаний за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 03.10.2020 р. та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.10.2020 р.;
-  гаражі з прибудовами, загальною площею 498,5 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1543885859206, який придбаний за договором купівлі- продажу нерухомого майна від 03.10.2020 р. та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.10.2020 р. (а.с.11-15, 16, 17-21, 22, 23-27, 28).
Вказані будівлі розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 5920610100:00:009:0131, площею 4,4283 га, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 та належить позивачу на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.11.2020 р. НМН 279731. Право власності на земельну ділянку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав 02.11.2020 р.( а.с.29-31, 32)
25.08.2022 Головним управлінням ДПС у Сумській області прийняті податкові повідомлення-рішення №0061491-2409-1801 про визначення йому суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2021 рік у розмірі 4784,40 грн.; № 0061492-2409-1801, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2021 рік у розмірі 4486,50 грн.; № 0061490-2409-1801 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) за 2021 рік у розмірі 356,40 грн. ( а.с.7, 8, 9).
Вважаючи протиправними вказані податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що   будівлі, належні позивачу класифіковані у групі «Будівлі промисловості та склади» (код 125) ДК 018-2000, використовувались ним протягом звітного (податкового) періоду (2021 рік) за призначенням у господарській діяльності, основна діяльність яких класифікується у секціях В- Б КВЕД ДК 009:2010, не здавались в оренду, лізинг, позичку іншим суб`єктам господарювання, що є підставою для застосування положень підпункту є) підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу, що доводить протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.
Відповідно до положень підпунктів 266.1.1, 266.2.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до пункту 14.1.129-1 статті 14 Податкового кодексу об`єкти нежитлової нерухомості це будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться, зокрема, будівлі промислові та склади ( підпункт ґ) пункту 14.1.129-1 статті 14).
Відповідно до підпункту є) підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу не є об`єктом оподаткування, зокрема, будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-Б КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Таким чином, для звільнення від оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі промисловості повинні відповідати таким трьом ознакам: може бути класифікована у групі «Будівлі промисловості та склади» (код 125) ДК 018-2000; використовується протягом звітного (податкового) періоду за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-Б КВЕД ДК 009:2010; не є зданою в оренду, лізинг, позичку іншим суб`єктам господарювання.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №820/3556/17 (постанова від 17.02.2020), застосування підпункту «є» підпункту    266.2.2    пункту    266.2 статті 266 ПК України  можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням.
Під час розгляду справи встановлено, що відповідно до пунктів 7.3, 7.4 експертного висновку АСЗ № 2224401 від 09.11.2022 р., виконаного державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві», який уповноважений для ведення державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000, віднесення об`єктів нерухомого майна за класифікаційними ознаками державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000 відповідно до функціонального призначення об`єктів, визначеного позивачем , виконане вірно. Класифікація за державним класифікатором будівель та споруд ДК 018:2000 в Переліку нерухомого майна, наведеному у додатку 1 до листа ФОП « ОСОБА_2 від 06.11.2022 р. № б/н (3 об`єкти), відповідає чинним нормативним вимогам.
Відповідно до додатку 1 до експертного висновку перелік об`єктів нерухомого майна позивача з їх класифікацією відповідно до функціонального призначення відповідають коду ДКБС - 1251.8 - Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості, тобто класифіковані у групі «Будівлі промисловості та склади» з кодом 125 ( а.с.33-35, 36).
Також судом встановлено, що з 08.04.2014 року позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює господарську діяльність на території України відповідно до видів діяльності зазначених у Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що підтверджується Випискою та інформацією з ЄДРПОУ.
Відповідно до відомостей включених до виписки з ЄДР видами діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41) (основний); технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (код КВЕД 45.20); підготовчі роботи на будівельному майданчику (код КВЕД 43.12); інші спеціальні будівельні роботи (код КВЕД 43.99); інші роботи з завершення будівництва (код КВЕД 43.39); інші будівельно-монтажні роботи (код КВЕД 43.29); будівництво доріг і автострад (код КВЕД 42.11) ( а.с. 10).
Відповідно до положень пункту 1.1. договору купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розташовані вказані вище споруди, у власність покупця передається земельна ділянка з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості ( а.с.29).
Вищевказане нерухоме майно використовуються позивачем виключно для провадження господарської діяльності, а саме, нежитлове приміщення (прохідна) для технічного обслуговування будівельної техніки; нежитлове приміщення (склад), як виробничий склад будівельних матеріалів та спеціальної (будівельної) техніки, зберігання будівельних матеріалів, запасних частин до транспортних засобів, паливо-мастильних матеріалів; нежитлове приміщення (гараж з прибудовами), для зберігання будівельної техніки. Факт здійснення вищевказаної господарської діяльності підтверджується господарськими договорами та документами, що підтверджують їх виконання ( а.с. 37-55, 56-67). Також позивач має у власності транспортні засоби, що використовуються ним у господарській діяльності ( а.с.69-74) .
При цьому, в ході розгляду справи судом не встановлено фактів передачі будівель в оренду, лізинг, позичку іншим суб`єктам господарювання, податковим органом доводи позивача не спростовані, не виконаний обов`язок по доведенню обставин.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.
З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, ця справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 року по справі № 480/8469/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    О.В. Присяжнюк