П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/12272/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк Алла Юріївна   
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
08 лютого 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Смілянця Е. С. , 
за участю: секретаря судового засідання: Литвин Д.С., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агропросперіс Трейд" до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропросперіс Трейд" (далі ТОВ "Агропросперіс Трейд") звернулося до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просило:
-визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 22.06.2023 року №20034000706, 20134000706, 20234000706.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року позов задоволено:
-визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 22.06.2023 року №20034000706, 20134000706, 20234000706. 
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги, Управління посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Агропросперіс Трейд» згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 18.03.2009 зареєстроване як юридична особа, місцезнаходження: вул. Келецька, 105, м. Вінниця, 21030, код ЄДРПОУ 36328597, взято на облік 20.03.2009, перебуває на обліку в Центральному МУ ДПС по роботі з ВПП.
Основний напрямок діяльності: 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
На підставі наказу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з ВПП від 18.04.2023 №84 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Агропросперіс Трейд».
За результатом проведеної перевірки, контролюючим органом складено Акт №239/34-00-07-06/36328597 від 17.05.2023 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Агропросперіс Трейд» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету».
Згідно висновку акту перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2023 року, встановлено порушення ТОВ «Агропросперіс Трейд»:
-п.198.1, п. 198.2, п.198.3, ст. 198, п.200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України в результаті чого завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню по рядку 20.2.1 на рахунок платника у банку на суму 1 238 850 грн.; - пп. «а», «б» п.185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст.198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду до рядку 21 на суму 858 700 грн.
Внаслідок чого, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:
- від 22.06.2023 №20234000706 згідно з яким застосовано штраф у розмірі 3400 грн., за не реєстрацію податкових накладних;
- від 22.06.2023 №20134000706, згідно з яким зменшено суму від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 858 700 грн;
- від 22.06.2023 №20034000706, згідно з яким зменшено суму бюджетного відшкодування у розмірі 1 238 850 грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 619 425 грн.
Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду даним  позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
У підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України міститься визначення, що господарська діяльність-діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
У підпункті 44.1 статті 44 ПУ України закріплено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
За змістом ст.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих ( сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податку.
За приписами п.134.1.1. ст.134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Тобто, витрати платника, які зменшують базу оподаткування податку на прибуток та податку на додану вартість, мають бути реально понесеними, документально підтвердженими, а документи на обґрунтування таких витрат повинні містити повну та достовірну інформацію про учасників та умови господарських операцій.
Згідно п.185.1. ст.185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
В силу підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.
Тобто, зарахування здійснюється у зв`язку із здійсненням операції платника податку шляхом реалізації його товарів, виконаних ним робіт, наданих ним послуг, які є підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.
Частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV (далі Закон №996-XIV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
У іншому випадку, відповідно до норм податкового законодавства, у платника податків не виникає права відносити до складу податкового кредиту, витрати без належних на те документів, обов`язковість заповнення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
Згідно ст.1 Закону №996-XIV первинний документ-це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Частиною 1 статті 9 Закону №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо- безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Отже для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні .
Виходячи із вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.
При цьому, податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ті чи інші господарські операції. Наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.
Надаючи правову оцінку господарським взаємовідносинам позивача з контрагентами ФГ «Фільварок-Гаврилюка» та ТОВ «Мега Менеджмент Проект», колегія суддів виходить із наступного.
З матеріалів справи вбачається, що між ФГ «Фільварок-Гаврилюка» (Постачальник) та ТОВ «Агропросперіс Трейд» (Покупець) укладено Договір поставки №СН-АР-04609-К7D5 від 09 лютого 2023 року.
За умовами зазначених Договорів постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (сільськогосподарську продукцію) - соняшник некласний, врожаю 2022 року.
У відповідності до п. 2.3 Договору поставки товар поставляється на умовах поставки DAP франко елеватор: назва елеватора ТОВ «ЖМЕРИНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» у відповідності із правилами «Інкотермс-2020».
На підтвердження факту постачання соняшнику на виконання догорів поставки, до перевірки  надано видаткові накладні №2/02 від 09.02.2023, №3/02 від 09.02.2023 та №4/02 від 10.02.2023.
Факт постачання продукції також підтверджується Реєстром накладних за формою 3ХС-4 із зазначенням якості продукції: - №941 від 09.02.2023; - №940 від 09.02.2023; - №944 від 10.02.2023.
Перевезення продукції підтверджується наступними ТТН: 09/02-1, 09/02-3, 09/02-6, 09/02-8, 09/02-2, 09/02-7, 09/02-4, 09/02-10, 09/02-9, 09/02-5.
Оплата за відвантажену продукцію проведена ТОВ «Агропросперіс Трейд» згідно наступних платіжних доручень: №№1250, 1251, 1252 від 15.02.2023, №1425 від 22.02.2023 та №№1452, 1453 від 23.02.2023.
За змістом п. 1.6. Договору укладеного між ТОВ «Агропросперіс Трейд» та ФГ «Фільварок-Гаврилюка» сторонами погоджено, постачальник, що є товаровиробником сільськогосподарської (с/г) продукції гарантує, що Товар, який є предметом цього Договору, є власно вирощеним Постачальником, на земельних ділянках, які перебувають у його власності або в користуванні (оренді, суборенді), права Постачальника на які зареєстровано у відповідності до норм Земельного кодексу України та Податкового кодексу України, нікому перед цим не відчужувався, і Покупець є першою особою, яка придбала цей Товар.
П. 1.6. Договору визначено, що якщо Постачальник не є виробником Товару, то він гарантує, що Товар був безпосередньо придбаний у сільськогосподарського підприємства – виробника (у розумінні п. 14.1.235.ст.14 Податкового кодексу України), та підтверджує це наданням документів, визначених п.5.17 цього Договору.
При цьому Постачальник гарантує, що Товар, який є предметом цього Договору, є власно вирощеним виробником, на земельних ділянках, які перебувають у його власності або в користуванні (оренді, суборенді), права на які зареєстровано за виробником у відповідності до норм Земельного кодексу України та Податкового кодексу України.
До переліку документів визначених у п. 5.17 Договору, у тому числі віднесено статистичну та податкову звітність з Єдиного податку.
Також ФГ «Фільварок-Гаврилюка» надано: звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур у 2022 році за формою 29-СГ (Жмеринське ОТГ); звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур у 2022 році за формою 29-СГ (Северинівське ОТГ); звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур у 2022 році за формою 29-СГ (Станіславчиська ОТГ); звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур у 2022 році за формою 29-СГ (Тиврівське ОТГ); декларацію платника Єдиного податку четвертої групи за 2022р. з Додатком 1 (відомості про наявність земельних ділянок); звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2022 року за формою 4-СГ (Жмеринське ОТГ); звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2022 року за формою 4-СГ (Северинівське ОТГ); звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2022 року за формою 4-СГ (Станіславчиська ОТГ); звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2022 року за формою 4-СГ (Тиврівське ОТГ).
На підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ «Мега Менеджмент Проект», позивачем надано Договір поставки №СН-АР-04028-F8L2 від 20 грудня 2022 року.
За приписами п.1.1. вказаного Договору, ТОВ «Мега Менеджмент Проект» як постачальник зобов`язується поставити ТОВ «Агропросперіс Трейд» прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію, а саме соняшник некласний, врожаю 2022 року.
Відповідно до п.2.3 Договору товар поставляється на умовах поставки FCA франко перевізник: назва місця поставки ТОВ «Олам Білоцерківський Елеватор» у відповідності із правилами «Інкотермс-2020».
Факт постачання товару підтверджується видатковими накладними: №17 від 01.02.2023; №18 від 02.02.2023; №21 від 02.02.2023; №22 від 03.02.2023; №23 від 06.02.2023; №24 від 07.02.2023 та №25 від 07.02.2023.
Оплата за відвантажений товар проведена платіжними дорученнями №№1120, 1121, 1162, 1163, 1164 від 10.02.2023, №1170 від 13.02.2023, №1440 від 23.02.2023, №№1468, 1469 від 24.02.2023 та №1509 від 27.02.2023.
Водночас, перевезення продукції підтверджується ТТН: № 01 від 01.02.2023, № 02 від 01.02.2023, № 04 від 01.02.2023, № 03 від 03.02.2023, №06 від 02.02.2023, №02 від 02.02.2023, №08 від 02.02.2023, №09 від 02.02.2023, №07 від 02.02.2023, №03 від 03.02.2023, №4 від 03.02.2023, №05 від 03.02.2023, №08 від 06.02.2023, №0702 від 07.02.2023, №05 від 08.02.2023, №04 від 07.02.2023, №01 від 07.02.2023, №2 від 07.02.2023, №03 від 07.02.2023
Згідно п.1.6. Договору сторонами погоджено, що постачальник, який є товаровиробником сільськогосподарської (с/г) продукції гарантує, що Товар, який є предметом цього Договору, є власно вирощеним Постачальником, на земельних ділянках, які перебувають у його власності або в користуванні (оренді, суборенді), права Постачальника на які зареєстровано у відповідності до норм Земельного кодексу України та Податкового кодексу України, нікому перед цим не відчужувався, і Покупець є першою особою, яка придбала цей Товар.
У п. 1.6. Договору зазначено, що якщо Постачальник не є виробником Товару, то він гарантує, що Товар був безпосередньо придбаний у сільськогосподарського підприємства – виробника (у розумінні п. 14.1.235.ст.14 Податкового кодексу України), та підтверджує це наданням документів, визначених п.5.17 цього Договору.
При цьому Постачальник гарантує, що Товар, який є предметом цього Договору, є власно вирощеним виробником, на земельних ділянках, які перебувають у його власності або в користуванні (оренді, суборенді), права на які зареєстровано за виробником у відповідності до норм Земельного кодексу України та Податкового кодексу України.
До переліку документів визначених у п. 5.17 Договору, у тому числі віднесено статистичну та податкову звітність з Єдиного податку.
На підтвердження того, що ТОВ «Мега Менеджмент Проект» є виробником реалізованої продукції, останнім надано звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур станом на 01 грудня 2022 за формою 37-СГ та звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2022 за формою 4- СГ.
В свою чергу, відповідач ставить під сумнів реальність господарських операцій позивача з ФГ «Фільварок-Гаврилюка» та ТОВ «Мега Менеджмент Проект».
Так, апелянт зокрема зазначає, що ФГ «Фільварок-Гаврилюка» є сільськогосподарським товаровиробником (Розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва 94,48%), основними видами діяльності якого с вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Дане господарство є платником єдиного податку 4 групи та платником ПДВ. Згідно поданої податкової декларації єдиного податку четвертої групи у господарстві наявна земля - рілля - 580,7 га. В ФГ «Фільварок-Гаврилюка» працює 13 осіб та обробляють земельні ділянки власного сільськогосподарською технікою господарства. Врожай зернових зберігається в власних приміщеннях (є склад і ангар відповідно інформації з відомостей про об`єкти оподаткування). Аналізом Єдиного реєстру податкових накладних (з 01.06.2022 по 28.02.2023 року) встановлено, що ФГ «Фільварок -Гаврилюка» реалізовано па адресу контрагентів- покупців, наступні зернові культури врожаю 2022 року: пшениці 1063,6 т, кукурудза -1334,1т, соняшника-530,971 т, насіння ріпаку-506,42т. Відповідно інформації щодо врожайності сільськогосподарських культур, наведеної у відкритих джерелах: середня врожайність на території Вінницької області у 2022 році становила: кукурудза-5,9 т/га, пшениці - 4,5 т/га, соняшник - 2,27 т/га. ріпак. Однак спостерігається недостатня кількість зареєстрованих земельних ділянок для здійснення господарської діяльності, необхідна площа землі складає близько 854,98 га (розрахункова з урахуванням врожайності зернових за 2022 рік по Вінницькій області). При цьому, як свідчать відомості з Єдиного реєстру податкових накладних (з 01.06.2022 по 28.02.2023 року),  ФГ «Фільварок -Гаврилкжа» придбано у контрагентів-продавців наступні товари: добриво, паливо, запасні частини до автотранспорту, комбайн зернозбиральний та послуги ремонту сільськогосподарської техніки. Отже ФГ «Фільварок -Гаврилюка» не мало фізичної можливості надавати послуги по вирощуванню сільськогосподарських культур та бути виробником сільськогосподарської продукції. ФГ «Фільварок -Гаврилюка» реалізує на адресу ГОВ «АГРОПРОСПЕРІС ТРЕЙД» товар, джерело походження якого не встановлене чи джерело походження не встановлене по ланцюгу постачання.   
Стосовно правовідносин позивача  з контрагентом ТОВ «Мега Менеджмент Проект», відповідачем зазначено, що ТОВ «Мега Менеджмент Проект» є сільськогосподарським товаровиробником (Розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва 99,14%), основними видами діяльності якого с вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Господарство є платником єдиного податку 4 групи та  платником ПДВ. Згідно поданої податкової декларації єдиного податку четвертої групи у підприємства наявна земля - рілля - 1899,8 га. Також товариство володіє двома земельними ділянками на яких знаходиться майновий комплекс на підставі договорів купівлі-гіродажу, серія та номер: 990, 991 видані 08.10.2013, а також комплексом очистки та сушки зерна, нежитлове приміщення, загальною площею 852.5 кв.м. Крім того, ТОВ «Мега Менеджмент Проект» володіє будівлями підлогового зерносховища № 4, № 5, нежитловим приміщенням загальною площею 5 086,00 кв.м., та земельні ділянки площею 1,5749 га, 1,0065 га.  Працює 38 осіб. Врожай зернових зберігається в власних приміщеннях (є склад і ангар відповідно інформації з відомостей про об`єкти оподаткування). Аналізом Єдиного реєстру податкових накладних (з 01.06.2022 по 28.02.2023 року) встановлено, що ТОВ «Мета Менеджмент Проект» реалізовано на адресу контрагентів-покупців, наступні зернові культури врожаю 2022 року: сої - 3966,61 т, кукурудза - 1076,95 т, соняшника - 1334,72 т, а відповідно інформації щодо врожайності сільськогосподарських культур, наведеної у відкритих джерелах: середня врожайність на території Київській області у 2022 році становила: кукурудза - 6,0 т/га, соя - 1,94 т/га, соняшник - 2,15 т/га. Отже, спостерігається недостатня кількість зареєстрованих земельних ділянок для здійснення господарської діяльності, необхідна площа землі складає близько 2844,93 га (розрахункова з урахуванням врожайності зернових за 2022 рік по Київській області). За результатами проведеної перевірки, у лютому 2023 року не можливо встановити фактичного виробника товару «Соняшник», «Кукурудза», «Соя», та підтвердити реальність взаємовідносин ТОВ "АГРОПРОСПЕРІС ТРЕЙД" з контрагентом- постачальником ТОВ «Мега Менеджмент Проект» на суму ПДВ 831780.71 гри.
Визначаючись щодо доводів відповідача в цій частині колегія суддів вказує на те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.
Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Отже, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.
Вказане узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постановах від 05 жовтня 2022 року (справа № 826/9671/18), від 02 листопада 2022 року (справа № 813/4565/15), від 08 листопада 2022 року (справа № П/811/374/16) та від 14 вересня 2022 року.
Колегія суддів звертає увагу і на те, що відсутність у контрагента позивача достатніх виробничих потужностей, працівників, офісних та складських приміщень та інших основних засобів, не може свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань перед позивачем, оскільки контрагент не позбавлений права укладати з іншими суб`єктами господарювання субпідрядних договорів, договорів оренди обладнання, транспортних засобів тощо з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах від 01 квітня 2021 року (справа № 818/395/15), від 22 вересня 2021 року (справа №640/12589/19), від 02 лютого 2022 року (справа № 300/718/20) та від 05 жовтня 2022 року (справа №826/9671/22).
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №826/18952/14 висловлено думку, що доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили. Крім того, під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 826/6280/13-а, від 6 березня 2018 року у справі № 2а-9375/11/1370 та від 13 березня 2018 року у справі № 826/13582/13-а.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №815/253/16 зазначив, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Наведений висновок узгоджується з висновками, що викладені в постановах від 29 жовтня 2019 року (справа №815/8539/13-а), від 18 березня 2020 року (справа №817/822/16) та від 07 лютого 2020 року (справа №820/2344/16).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 (провадження №11-200апп21) також підтвердила вже сформовану Верховним Судом правову позицію, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 13 січня 2022 року у справі № 200/11698/19-а зазначає, що податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 810/3514/17, від 05.08.2021 у справі № 813/5824/15, від 16.09.2020 у справі № 520/4150/19.
У Постанові від 18.03.2021р. у справі № 822/2562/16 Верховний Суд наголошував, що визначальним для вирішення даної категорії справ є дослідження та встановлення фактичного руху активів в процесі виконання укладених договорів, і таке дослідження має бути здійснено на підставі первинних документів, які мають бути належним чином оформлені, в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення таких операцій і є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Відповідно до положень частини другої статті 77 КАС встановлено, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Водночас, виходячи із принципу змагальності в адміністративному судочинстві, суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.
Згідно статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В той же час контролюючим органом, не наведено переконливих доводів, що грунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності засвідченої наданими позивачем документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості вказані в цих документах неповні, недостовірні чи суперечливі.   
Колегія суддів звертає увагу, що висновки відповідача в основному ґрунтуються на припущеннях та податковій інформації стосовно контрагентів позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді позивача з останніми, що, в свою чергу не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції в тій частині, що податкове повідомлення-рішення від 22.06.2023 року №20034000706 є протиправним та підлягає скасуванню.
Визначаючись щодо податкового повідомлення-рішення від 22.06.2023 року № 20134000706, колегія суддів вказує на таке.
З матеріалів справи вбачається, що видами господарської діяльності позивача є: 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (основний); 01.63 Післяурожайна діяльність; 01.64 Оброблення насіння для відтворення; 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 52.10 Складське господарство; 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого 71.20 Технічні випробування та дослідження; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів.
У товариства відсутні виробничі потужності для переробки соняшнику, тому ним було укладено Договори на переробку соняшнику на давальницьких умовах: з ПРАТ «Чернівецький олійно-жировий комбінат» укладено Договір №184/ПР від 16 вересня 2022; з ТОВ «ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН» укладено Договір №18722 від 25 липня 2022р.
Відповідно до п. 2.1. Договорів, Замовник ТОВ «Агропросперіс Трейд» зобов`язується поставити Виконавцю (ПРАТ «Чернівецький олійно-жировий комбінат» та ТОВ «ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН») Сировину у строки та на умовах, визначених у Договорі та додатках до нього; оплатити Виконавцеві надані послуги по переробці Сировини та інші послуги, які можуть виникнути у технологічному процесі.
Крім того, Замовник зобов`язується здійснити вибірку Продукції у строки та на умовах, зазначених у Договорі.
Сторони також визначили, що під Продукцією у відповідності до п.1.3 Договорів розуміється – Олія, Шрот та Фуз олійний, які отримані в результаті переробки Сировини та підлягають передачі Замовнику.
Факт переробки соняшнику та отримання ТОВ «Агропросперіс Трейд» продукції у вигляді Олії, Шроту та Фузу олійного, які отримані в результаті переробки Сировини податковим органом не заперечується.
Між тим, відповідач в акті перевірки вказав, що оскільки після кожної партії переробки виникала ще й певна кількість відходів з урахуванням норм сортності та відходів, у вигляді лушпиння в загальній кількості 1626,21 т., яке ТОВ «Агропросперіс Трейд» як замовнику переробки не було повернуто від ПРАТ "Чернівецький олійно-жировий комбінат" та ТОВ "ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН" (33776336) вважається, що лушпиння використано не у господарській діяльності ТОВ «Агропросперіс Трейд».
Відповідно податковим органом зроблено висновок, що згідно пп. «а», «б» п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України таке неповернення лушпиння соняшнику є об`єктом оподаткування ПДВ, як за операцією з постачання товарів/послуг, місце постачання яких відповідно до ст. 186 Податкового кодексу розташоване на митній території України.
В той же час, судом першої інстанції обгрунтовано звернуто увагу, що  між сторонами було укладено Договори з ПРАТ «Чернівецький олійно-жировий комбінат» (№184/ПР від 16.09.2022) та ТОВ «ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН» (№18722 від 25.07.2022) на надання послуг із переробки насіння соняшнику Підприємства на давальницьких умовах.
Так, згідно з п.14.1.41 та 14.1.134 Податкового кодексу України давальницька сировина - сировина, матеріали, напівфабрикати, комплектуючі вироби, енергоносії, що є власністю одного суб`єкта господарювання (замовника) і передаються іншому суб`єкту господарювання (виробнику) для виробництва готової продукції, з подальшим переданням або поверненням такої продукції або її частини їх власникові або за його дорученням іншій особі. Операція з давальницькою сировиною-операція з переробки (обробки, збагачення чи використання) давальницької сировини (незалежно від кількості замовників і виконавців, а також етапів (операцій)) з метою одержання готової продукції за відповідну плату.
За визначенням, наведеними у ст.1 Закону України «Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах» готова продукція-продукція (товар), вироблена з використанням давальницької сировини (крім тієї частини, що використовується для проведення розрахунків за її переробку) і визначена як кінцева у контракті між замовником і виконавцем.
Згідно з ДСТУ 2960-94 «Організація промислового виробництва. Основні поняття.
Терміни та визначення» готова продукція – промислова продукція, яка закінчена виробництвом, укомплектована, відповідає вимогам стандартів і технічних умов, має документ, що засвідчує її якість, та призначена для збуту за межі підприємства.
Отже метою операції з давальницької переробки є саме одержання готовою продукції, тобто певних матеріальних об`єктів, що мають економічну цінність, відповідають певним вимогам і можуть бути реалізовані за плату.
П.2.1 Договорів визначено, що на переробку соняшнику на давальницьких умовах (надалі – Договір) його предметом є виготовлення Виконавцем Продукції із сировини Замовника, а згідно з п.1.3 зазначеного Договору, продукція – олія, шрот та фуз олійний.
У відповідності з Класифікатором відходів ДК 005-96 лушпиння соняшникове віднесено до відходів за кодом 1541.2.9.02.
Незалежно від технології видобування масла із ядра насіння соняшника, відділене ще на першому етапі сміття та лузга видаляється і в подальшу переробку вже не направляється, а є відходами, що підлягають утилізації.
Активи і пасиви підприємства відображаються у балансі окремо. 
Норми виходу готової продукції чітко зафіксовано Сторонами в договорі на переробку. Відходи ж, які утворюються в процесі виробництва, не мають економічної цінності для замовника і не можуть бути ним реалізовані і Підприємство не замовляє переробнику виготовлення відходів.
Згідно умов договору на переробку чітко зафіксовано, що відходи, утворені в процесі переробки, утилізуються переробником самостійно і плата за таку утилізацію включена у вартість переробки.
Разом з тим, відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення (ст.  1 Закону України "Про відходи").
Також слід зауважити, що  постачанням товарів у відповідності до 14.1.191. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Пп. «а» п. 185.1 ст.185 ПК України закріплено, що об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.
З наведених норм ПК України вбачається, що мова йде саме про товар, а не відходи (у даному випадку лушпиння).
Окрім того, Наказом Міністерства аграрної політики України від 11 вересня 2009 року №656 затверджено Порядок обліку сировини, матеріалів та готової продукції на підприємствах олійно-жирової галузі (далі Порядок).
Відповідно до пункту 1 Порядку даний порядок встановлює організацію та ведення первинного обліку олійно-жировими підприємствами, їх структурними підрозділами, іншими виробництвами незалежно від форм власності і господарювання, що здійснюють переробку олійної і жирової сировини та виробляють олію, маргаринову продукцію, майонез та соуси з використанням олій, миловарну продукцію та інші види олійно-жирової продукції.
У Додатку 27 до Порядку наведена форма Виробничого звіту олієзаводу (Форма 23), що складається за результатами переробляння олійної культури і відображає повну інформацію щодо кількісних та якісних показників сировини та отриманої готової продукції, в тому числі, кількісні показники виходу: олії, шроту (макухи), лушпиння, сировинні втрати.
Пунктом 2.25 Порядку зазначено, що терміни «загальні втрати», «втрати олії в шроті (макусі) лушпинні» буквально не відповідають цим поняттям. Втрати олії в шроті (макусі), втрати олії в лушпинні є тією частиною олії, яка не витягується (а не втрачається) з насіння. До втрат як таких належать невраховані втрати. «Сировинні втрати» показують зміну ваги насіння за рахунок зменшення вмісту сміття і вологи в процесі виробництва. Наведені терміни міцно ввійшли в практику олійно-жирової галузі, і тому, незважаючи на їх умовність, вони зберігаються і в цьому Порядку.
Таким чином, сировинні втрати є тією частиною сировини і матеріалів, яка безповоротно втрачається в процесі отримання цільового продукту.
Приписами пункту 12.8. Порядку встановлено, що облік давальницької сировини в складах і у виробництві здійснюється в тому самому порядку, що і облік купованої (власної) сировини. Витрати давальницької сировини на виробництво визначаються з урахуванням природного убутку, втрат, відходів, передбачених технічними умовами і іншими нормативними документами, а також з урахуванням утворення фузів.
При прийомі, зберіганні та переробці сировина повинна відповідати певним критеріям, а саме не повинна бути більшою чи нижчою показників, зазначених в ДСТУ (вологість, домішки, засміченість), в результаті чого можуть бути надані відповідні послуги по доробленню сировини до даних показників.
Отже, величина технологічних відходів і втрат обумовлена технічним рівнем технологічного обладнання та якісними характеристиками матеріальних ресурсів.
Тобто, при здійсненні виробничого процесу переробки давальницької сировини існують й інші втрати, які не можуть контролюватись позивачем та пов`язані виключно з виробничим процесом перероблення сировини.
Як встановлено судом першої інстанції, виробничі втрати, що виникли в процесі переробки насіння соняшника на готову продукцію, знаходяться в гранично допустимих межах, визначених договорами на переробку давальницької сировини насіння соняшника та специфікаціями до них.
Поряд з цим, відповідно до абз. а п.п. 14.1.13 п. 14.1. ст. 14 ПК України, безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів.
Згідно із п.п. 14.1.244 п. 14.1. ст. 14 ПК України, товари - матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.
Таким чином, лушпиння соняшнику, що виникло під час переробки сировини є відходами виробництва та не належить до товару, що може бути переданий в т.ч. на безоплатній основі у розумінні ст. 14 ПК України.
Утилізація вищезазначених відходів підтверджуються наявним у справі Актом ПрАТ «Вінницький ОЖК» від лютого 2023, з якого вбачається, що ПрАТ «Вінницький ОЖК» в лютому 2023 року здійснював перероблення насіння соняшнику на потужностях олійно екстракційного виробництва (ОЕВ). Отримане під час технологічного процесу шеретування лушпиння соняшнику в кількості 6040,698 т., передавалося з ОЕВ на котельню комбінату для спалювання (утилізації).
Зважаючи на викладене, наявні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 22.06.2023 року № 20134000706.
Щодо податкового повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 22.06.2023 року № 20234000706, колегія суддів зазначає наступне.
Так перевіркою встановлено, що ТОВ «Агропросперіс Трейд» на порушення п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України не складено податкову накладну, відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та не зареєстровано її у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну по лушпинню соняшника.
Однак, податковим органом не враховано, що у відповідності до п. 120-1.2 статті 120- 1 ПК України передбачено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації.
Отже, застосування штрафних санкцій з підстав визначених ст. 120-1 Податкового кодексу України, є передчасним, оскільки обов`язок щодо складання та реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, у платника податку виникне за наслідками розгляду справи у судовому порядку, коли суд встановить, що дійсно при наявності об`єкта оподаткування ПДВ, платник не здійснив реєстрацію відповідних податкових накладних по реалізації лушпиння соняшнику.
Оскільки суд прийшов до переконання про протиправність податкового повідомлення-рішення від 22.06.2023 року № 20134000706, скасуванню підлягає й податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 22.06.2023 року № 20234000706.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

          
Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сторчак В. Ю.    Смілянець Е. С.