КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Ткаченко О.В.
Єдиний унікальний номер справи № 364/103/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2456/2024
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
22 лютого 2024 року                                                                        м. Київ  
            
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді     - Мережко М.В.,
суддів                          - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
            секретар                      - Кролівець О.В.,  
розглянувши  у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за законом, 
 
В с т а н о в и в :
 
У лютому 2023 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за законом.
Позовні вимоги обґрунтовували тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх баба ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина до якої входить житловий будинок та земельні ділянки. 
Позивачі вказували, що одержати свідоцтво про право на спадщину у визначеному законом порядку вони не можуть, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено.
Тому позивачі просили суд визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на:
- частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- частину земельної ділянки загальною площею 0,589 га, яка складається із земельної ділянки площею 0,250 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельної ділянки 0,339 га, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного (селянського) господарства, що в сукупності становлять земельну ділянку площею 0,589 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
-  частину земельної ділянки площею 0,226 га, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного (селянського) господарства, яка розташована за адресою: с. Біліївка, Білоцерківського (Володарського) району, Київської області.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на:
- частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- частину земельної ділянки загальною площею 0,589 га, яка складається із земельної ділянки площею 0,250 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельної ділянки 0,339 га, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного (селянського) господарства, що в сукупності становлять земельну ділянку площею 0,589 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
-  частину земельної ділянки площею 0,226 га, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного (селянського) господарства, яка розташована за адресою: с. Біліївка, Білоцерківського (Володарського) району, Київської області.
Рішенням Володарського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2   подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не встановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати рішення Володарського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року та ухвалити  нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що суд першої інстанції безпідставно не урахував заяву відповідачки ОСОБА_3 про визнання позовних вимог та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову..
Своїм правом на подачу відзиву відповідачка ОСОБА_3 у встановлений строк не скористалася.
Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України  сторони  були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зважаючи на те, що рішення оскаржено лише в частині відмови у стягненні з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України на користь позивачів моральної шкоди по 100 000,00 грн., відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині. Рішення суду в частині задоволених позовних вимог до Російської Федерації апеляційним судом не переглядається, оскільки воно у цій частині не є предметом апеляційного оскарження.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких  підстав.
Встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачів ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 (а.с. 8). 
Після її смерті відкрилась спадщина до якої входить: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23-25), земельна ділянка загальною площею 0,589 га, яка складається із земельної ділянки площею 0,250 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,339 га, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного (селянського) господарства, що в сукупності становлять земельну ділянку площею 0,589 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,226 га, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного (селянського) господарства, яка розташована за адресою: с. Біліївка, Білоцерківського (Володарського) району, Київської області (а.с. 21-22).
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є онуками померлої ОСОБА_4 , що підверджується письмовими доказами, які приєднані до матеріалів справи (а.с. 14-20).
Відповідачка ОСОБА_3 є дочкою померлої, що підверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9).
Матеріали справи також містять лист від 15 лютого 2023 року № 14/01-16 приватного нотаріуса Якименської Людмили Леонідівни Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області про надання роз`яснення щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадкових прав, який вказує, що позивачі зверталися до приватного нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про прийняття спадщини в якому їм запропоновано протягом місяця надати правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності на житловий будинок та земельних ділянок (а.с. 30).
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
За правилом ч. 1-3 ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Як визначено у статті 1271 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1266 ЦК України).
Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.  Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.   Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.   Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.   Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:   1) керує ходом судового процесу;   2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;   3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;   4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;   5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.  Ці дані встановлюються такими засобами:  1) письмовими, речовими і електронними доказами;  2) висновками експертів;  3) показаннями свідків.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України).
При цьому, за умовами ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
У той же час, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази прийняття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті баби.
Як вбачається із листа-роз`яснення приватного нотаріуса Якименської Людмили Леонідівни Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області про надання роз`яснення щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадкових прав (а.с. 30), позивач не отримували відмову від нотаріуса у видачі їм свідоцтва про право на спадщину за законом. В даному листі від 15 лютого 2023 року позивачам роз`яснено що необхідно зробити і в який строк щоб тримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса. Натомість, позивачі не надали нотаріусу  документів, необхідних для оформлення спадкових прав, а відразу подали позов до суду, що суперечить вимогам п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7.
Крім цього, у матеріалах справи міститься копія спадкової справи № 233 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , з якої встановлено, що державним нотаріусом Володарської нотаріальної контори відкривалася спадкова справа після померлої ОСОБА_4 (а.с. 85-91). Постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій (відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину), нотаріусом,який заводив спадкову справу щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не виносилася.
Апеляційний суд звертає увагу, що вимога про визнання права власності на спадкове майно, яку заявили позивачі, за відсутності відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, є передчасною.
Отже, суд першої інстанції правильно установив відсутність підстав для визнання за позивачами права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 .
Твердження апелянта про неврахування судом першої інстанції заяви про визнання позову оцінюється колегією суддів критично.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Разом з цим, в даному випадку визнання відповідачем позову суперечить закону, оскільки порушує встановлений порядок прийняття спадщини, а тому таке визнання не може бути прийняте судом.
Доводи апеляційної скарги позивачів не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, та з урахуванням передчасності позовних вимог, обґрунтовано відмовлено у їх задоволенні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду  є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні  відсутні.
Керуючись ст.ст. 141, 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, суд,
 
П о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.    
Рішення Володарського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції   набирає законної сили  з дня її прийняття.
Касаційна скарга  на судове рішення  подається протягом тридцяти днів  з  дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення  з дня складення повного судового рішення безпосередньо до  суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2024 року.

Головуючий:                                                                                     М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                                 Н.В. Поліщук
 
                                                                                                            В.В. Соколова