П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/20101/23	

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві  про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

          У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – ГУПФУ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі – ГУПФУ в м.Києві) та просив:
          - визнати протиправним і скасувати рішення №17337/03-16 від 02.06.2023 року, яким ОСОБА_1 , відмовлено у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи на підставі трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 та призначити пенсію за віком.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року позов задоволено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ГУПФУ в м.Києві подало апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ГУПФУ в Одеській області з заявою від 26.05.2023 року про призначення пенсії за віком.
До вказаної заяви позивачем додано копії: довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорту, військового квитка серії НОМЕР_2 , трудової книжки серії НОМЕР_1 , трудової книжки серії НОМЕР_3 , заяви про виплату на банківський рахунок.
Згідно розписки-повідомлення заяву та документи ОСОБА_1 прийнято 26.05.2023 року і зареєстровано за №3836.
За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто ГУ ПФУ в м. Києві, за результатом опрацювання якої прийнято рішення №213150007493 від 02.06.2023 року про відмову в призначенні пенсії. Підставою для відмови визначено відсутність необхідного страхового стажу позивача для призначення пенсії. Так, в оскаржуваному рішенні зазначено:
«Відповідно до частини першої статті 26 Закону право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу зокрема з 01 січня 2023 по 31 грудня 2023 не менше 30 років.
Відповідно наданих до заяви документів про стаж (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудові книжки, військовий квиток), загальний страховий стаж складає 27 років 10 місяців 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.
До загального страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці зазначено неповну дату народження та відсутня довідка про встановлені та відпрацьовані вихододні.».
Вважаючи протиправними відмову у зарахуванні оскаржуваного періоду до страхового стажу при призначенні пенсії та відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначав, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права. Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Крім того, суд зазначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка та в матеріалах справи наявна копія трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , в яку внесені записи його трудової діяльності, що не містять будь-яких виправлень, суперечностей із датами призначення, звільнення робітника, а також номерами записів трудової діяльності.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно ст.9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Відповідно до ч.1 ст.44 Закону №1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Відповідно до пп.1.7, 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (надалі - Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно п.4.2. Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2023 року (тобто за місяць до досягнення пенсійного віку - 60-річчя) позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії, проте рішенням ГУ ПФУ в м.Києві №213150007493 від 02.06.2023 року йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії, відповідач посилався на те, що заявник не має необхідного страхового стажу, визначеного п.1 ст. 26 Закону №1058-IV.
Відповідно ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 ст.24 цього Закону встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно оскаржуваного рішення, позивачу до загального страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці зазначено неповну дату народження та відсутня довідка про встановлені та відпрацьовані вихододні.
При цьому, матеріали пенсійної справи позивача містять також копію трудової книжки НОМЕР_3 та Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Так, відповідно пенсійної справи позивача, пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 на підставі трудової книжки НОМЕР_3 та відомостей з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування зараховано наступні періоди:
25.09.1980 – 02.10.1981; 08.10.1981 - 29.11.1983; 01.02.1984 – 06.03.1985; 01.05.1999 - 31.10.1999; 03.02.2000-09.07.2020; 30.07.2020 - 23.12.2020; 24.12.2020 – 31.03.2023.
З аналізу досліджених доказів вбачається, що відповідачем при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 не зараховано лише період його членства у колгоспі «Таврія» з 21.03.1985 року. Інші періоди робити зазначені у трудовій книжці колгоспника зараховані до страхового стажу ОСОБА_1 на підставі даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, спірним у даній справі є зарахування до загального трудового стажу позивача період його роботи у колгоспі «Таврія» з 21.03.1985 року по 26.01.2000 року.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII).
Відповідно до ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року “Про трудові книжки колгоспників” було затверджено Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Законом України «Про дерадянізацію законодавства України» від 21.04.2022 року №2215-IX наведено виключний перелік законодавчих актів органів державної влади і органів державного управління Союзу РСР, що не застосовуються на території України. При цьому, наведена апеляційним судом постанова є чинною та до даного переліку не входить.
Відповідно п.2 вказаної Постанови трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів, в тому числі на членів риболовецьких колгоспів, з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Згідно пунктів 1-3 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.
Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Заповнення трудової книжки вперше проводиться в присутності особи, яку прийнято в члени колгоспу.
Відповідно до п.5 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, в трудову книжку колгоспника вносяться, зокрема, відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства у колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.
Згідно п.13 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.
Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту і правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відповідно до ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання ст.62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України Постановою від 12.08.1993 року №637 “Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній” затвердив Порядок №637.
Згідно п.1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У п.3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Також, відповідно п.18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Системний аналіз вищенаведених правових норм дає підстави дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно норм чинного законодавства та усталеної практики Верховного Суду, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).
При цьому, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі №615/1717/16-ц.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має трудову книжку колгоспника НОМЕР_1 , відповідно до записів якої його було призначено водієм в автогаражі колгоспу «Таврія» (наказ №6 від 30.03.1985р) та 26.01.2000 року звільнено з членів колгоспу «Таврія» за власним бажанням (наказ №1 від 26.01.2000 року).
Апеляційний суд зазначає, що вказана трудова книжка за законодавством є документом про трудову діяльність. При цьому, у ній наявні записи трудової діяльності, що не містять будь-яких виправлень, суперечностей із датами призначення, звільнення робітника, а також номерами записів трудової діяльності. 
Разом з тим, відповідач піддав сумніву достовірність вказаних записів у трудовій книжці, зазначивши в оскаржуваному рішенні, зокрема, про відсутність довідки про встановлені та відпрацьовані вихододні.
Згідно абз.2 ст.56 Закону №1788-XII при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Із записів трудової книжки колгоспника суд встановив, що вони містять необхідні відомості про трудову участь, зокрема прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві та його виконання позивачем (арк. 18-20 трудової книжки).
Таким чином, суд вважає безпідставними висновки відповідача, що відсутність довідки про встановлені та відпрацьовані вихододні є підставою для не зарахування періодів роботи у колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 .
Стосовно висновків пенсійного органу щодо неповної дати народження на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_1 колегія суддів зазначає наступне.
Так, на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_1 у рядку «дата народження» зазначено лише рік народження ОСОБА_1 - 1963 року.
Як вже зазначалось вище, пунктом 13 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників визначено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту і правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Апеляційний суд зазначає, що право пенсіонера на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 по справі №275/615/17, від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а.
Більш того, Верховний Суд у постанові від 20.01.2022 року №591/7003/16а зауважив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права. Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Отже, на переконання апеляційного суду, сумніви відповідача не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці, та позбавити особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні відповідачем взагалі не зазначено правові (юридичні) підстави, застосовані для не врахування періодів роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 .
Разом з тим, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
У рішенні №213150007493 від 02.06.2023 року про відмову у призначення пенсії відповідач посилається лише на статті 24 та 26 Закону №1058-IV. Зазначення та обґрунтування, на підставі чого неповна дата народження на титульній сторінці трудової книжки та відсутність довідки про встановлені та відпрацьовані вихододні є підставою для незарахування стажу роботи відповідно трудової книжки колгоспника, в оскаржуваному рішенні відсутні. Крім того, у спірному рішенні відсутні й конкретні періоди, що не зараховані позивачу до страхового стажу. Оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ в м.Києві фактично визнано трудову книжку позивача та відповідно всі записи у ній недійсними з підстав того, що на одній титульній сторінці трудової книжки зазначена неповна дата народження позивача.
Встановлені судом обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог щодо ясності, чіткості, доступності, зрозумілості та обґрунтованості щодо оскаржуваного рішення, виконання яких є запорукою передбачуваності для позивача наслідків виконання або невиконання ним законних вимог відповідача.
Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Аналогічна правова позиція щодо загальних вимог до актів індивідуальної дії, викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №380/5383/21.
Резюмуючи все вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що період роботи у колгоспі «Таврія» з 21.03.1985 року по 26.01.2000 роки підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , а прийняте ГУПФУ у м.Києві рішення від 02.06.2023 року №213150007493, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, при врахуванні спірного періоду для призначення пенсії, страховий стаж позивача перевищує  30 років. З огляду на те, що єдиною підставою прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу була відсутність достатнього страхового стажу та це рішення визнано судом протиправним, суд 1-ї інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	А.В. Бойко    О.А. Шевчук