ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

19 січня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/3451/22
Головуючий у першій інстанції – Бездідько В. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/29/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді: Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
    
сторони:
позивач: Акціонерне товариство ”ОТП Банк”
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ”ОТП Банк” на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Бездідька В.М. від 17 лютого 2023 року, місце ухвалення рішення - м.Прилуки, дата  складання повного тексту рішення - 17 лютого 2023 року, у справі за позовом Акціонерного товариства ”ОТП Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

                            В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року Акціонерне товариство ”ОТП Банк” звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за  кредитним  договором  №2018692124  від  25.04.2018  року  у  розмірі 56 899,52 грн., станом на 04.10.2022 року, яка складається із наступного: заборгованість  за  тілом  кредиту - 34 344,40 грн., заборгованість за відсотками - 3 994,98  грн.,  заборгованість  за  прострочене  тіло  кредиту - 11 555,60 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 7 004,54 грн. Також позивач ставив питання про стягнення на свою користь із відповідача понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 2 481 грн. Вимоги заявленого позову Акціонерне товариство ”ОТП Банк” обґрунтовувало тим, що 25.04.2018 року між Акціонерним товариством ”ОТП Банк” та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2018692124, на підставі якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник отримав його на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідно  до  п.1.1. укладеного кредитного  договору, кредит надається у розмірі 8 839,91 грн., із цільовим використанням: на придбання товару у продавця, та 300 грн. на сплату додаткових послуг банку. Загальний розмір кредиту - 9 139,91 грн. Дата остаточного повернення кредиту - 25.04.2020 року. Позивач зазначав, що укладений із ОСОБА_1 кредитний договір є змішаним, в якому містяться елементи різних договорів, і відповідачу надавалось декілька різних видів послуг - кредитування та видача і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та/або (корпоративних). Позивач вказував, що відповідач отримав два типи кредиту одночасно, а саме: кредит у сумі 9 139,91 грн. на строк 24 місяці та кредитну лінію із сумою кредиту на 2 000 грн. (з можливістю збільшення відповідно до кредитного договору) на строк 36 місяців (з правом пролонгації). Підписавши заяву-анкету про надання банківських послуг АТ ”ОТП Банк” №2018692124 CARD від 25.04.2020 року, ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із Правилами користування карткою, Тарифами, Графіком платежів та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Доводи позовної заяви стверджують, що внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за укладеним із банком кредитним договором, станом на 04.10.2022 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 56 899,52 грн., яка складається із наступного: заборгованість за тілом кредиту - 34 344,40 грн., заборгованість за відсотками  - 3 994,98  грн., заборгованість за прострочене тіло кредиту - 11 555,60 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 7 004,54 грн. Вказану суму заборгованості за кредитним договором позивач просить стягнути на свою користь із відповідача, а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 481 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17.02.2023 року позов Акціонерного товариства ”ОТП Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства ”ОТП Банк” суму заборгованості за кредитним договором/ Заявою/Анкетою №2018692124_CARD від 25.04.2018 року, станом на 25.04.2020 року, у розмірі 32 879,17 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства ”ОТП Банк” 1 433,52 грн. сплаченого судового збору. У задоволенні решти заявлених позовних вимог, судом відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство ”ОТП Банк” просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 17.02.2023 року, та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства ”ОТП Банк” вказують, що рішення суду першої інстанції від 17.02.2023 року є незаконним та таким, що суперечать нормам матеріального права, в якому неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та не досліджено наявні у матеріалах справи докази. В доводах апеляційної скарги Акціонерне товариство ”ОТП Банк” зазначає, що відповідач, підписавши заяву-анкету про надання банківських послуг АТ ”ОТП БАНК” №2018692124_CARD від 25.04.2018 року, підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із Правилами користування карткою, Тарифами, Графіком платежів та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Доводи апеляційної скарги стверджують, що укладений із ОСОБА_1 кредитний договір є змішаним, в якому містяться елементи  різних  договорів, і відповідачу надавались декілька різних видів послуг - кредитування та видача і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та/або (корпоративних). За доводами апелянта, відповідач отримав два типи кредиту одночасно, а саме: кредит у сумі 9 139,91 грн. на строк 24 місяці,  та  кредитну лінію із сумою кредиту на 2 000 грн. (з можливістю збільшення відповідно до кредитного договору) на строк 36 місяців (з правом пролонгації). Апелянт вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, та не дослідив додатки і зміст кредитного договору. Згідно наданого до позовної заяви розрахунку, відсотки після 25.04.2020 року нараховані по заборгованості не по кредиту, а по кредитній картці НОМЕР_1 , по якій була активація для онлайн користування 02.04.2019 року. Апелянт зазначає, що дана картка досі активна, оскільки у зв`язку із воєнним станом на території України всі платіжні картки залишаються активними, і відповідач міг нею і надалі користуватися, якби не арешт на видаткові операції, який було накладено банком у зв`язку з подачею до суду позову про стягнення заборгованості. У зв`язку з даними обставинами, апелянт стверджує, що всі нараховані суми у розрахунку заборгованості відповідача є актуальними, та підлягають стягненню на користь позивача, оскільки вони були нараховані по користуванню ОСОБА_1 кредитною лінією, а термін дії картки, якою користувався відповідач, не закінчився.  

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ”ОТП Банк” на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17.02.2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства ”ОТП Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору належним чином повідомлялись про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі, та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 25.04.2018 року ОСОБА_1 підписав Заяву-Анкету на отримання кредиту та кредитний договір з Акціонерним товариством ”ОТП Банк” №2018692124 (а.с.39,40). Згідно умов вказаного договору, банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідно до п.1.1. кредитного договору, кредит надається у розмірі 8 839,91 грн., із цільовим використанням: на придбання товару у продавця, та 300 грн. на сплату додаткових послуг Банку. Загальний розмір кредиту - 9 139,91 грн. Дата остаточного повернення кредиту - 25.04.2020 року. Передоплата позичальника становить 1 000 грн. Відповідно до п.2.1. кредитного договору, банк відкриває позичальнику поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_2 , разом із отриманням електронного платіжного засобу у вигляді картки МС GOLD, валюта рахунку - гривня. Також цим пунктом визначено умови обслуговування вказаної кредитної лінії.
На а.с.43 міститься розписка ОСОБА_1 , якою він підтверджує, що ним отримана картка № НОМЕР_3 , термін дії 02/21, та він ознайомлений з правилами користування карткою та діючими тарифами АТ ”ОТП Банк”.
25.04.2018 року ОСОБА_1 було підписано Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), в якому зазначено, що споживачу надається кредит у сумі 9 139,91 грн., на строк 24 місяці та кредитна лінія із сумою кредиту 2 000 грн. (з можливістю збільшення відповідно до кредитного договору) на строк 36 місяців (з правом пролонгації) (а.с.41).
Як вбачається із вимог заявленого позову, позивач вказує, що внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за укладеним кредитним договором, станом на 04.10.2022 року, у відповідача виникла заборгованість в сумі 56 899,52 грн., яка складається із наступного: заборгованість за тілом кредиту - 34 344,40 грн., заборгованість за відсотками  - 3 994,98  грн., заборгованість за прострочене тіло кредиту - 11 555,60 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 7 004,54 грн. 
На підтвердження вимог заявленого позову АТ ”ОТП Банк” надано: довідку про наявність заборгованості від 04.10.2022 року, відповідно до якої  станом на 04.10.2022 року, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ ”ОТП Банк” за договором №2018692124_CARD від 25.04.2018 року по рахунку № НОМЕР_4 складає 56 899,52 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 34 344,40 грн., заборгованість за відсотками  - 3 994,98  грн., заборгованість за прострочене тіло кредиту - 11 555,60 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 7 004,54 грн. (а.с.19), розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед АТ ”ОТП Банк” за договором №2018692124_CARD від 25.04.2018 року (а.с.11-18), звіт-рахунок (виписка про рух коштів по рахунку) за період з 26.04.2018 року по 04.04.2022 року (а.с.20-38).
06.10.2022 року позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою щодо дострокового стягнення заборгованості (а.с.67-72).
25.11.2022 року, 08.10.2022 року, 08.10.2022 року відповідач сплатив 400 грн., 435,23 грн. та 455,96 грн., відповідно, в рахунок сплати заборгованості по кредитній карті (а.с.95).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 17.02.2023 року, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із тих обставин, що під час розгляду справи було встановлено, що отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті, і тому наявні правові підстави для стягнення у примусовому порядку з відповідача суми заборгованості, за період кредитування, погодженого договором - до 25.04.2020 року, тобто, у сумі 32 879,17 грн.: (32  704,06   грн.   (загальна   сума   заборгованості  на  початок  періоду) + 1 466,30  грн.  (загальна  сума  нарахованих  відсотків  за  користування)  - 1 291,19 грн. (сплачені 08.10.2022 року та 25.11.2022 року відповідачем грошові кошти) = 32 879,17 грн.). При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що решта суми, що нараховувалася поза межами строку кредитування, не підлягає до стягнення. Також судом першої інстанції зазначено, що із наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити достовірно, чи мав відповідач заборгованість за отриманими кредитними коштами після закінчення терміну кредитування - 25.04.2020 року, і за даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що дана вимога не підлягає задоволенню.  

Доводи апеляційної скарги АТ ”ОТП Банк” відносно того, що рішення суду першої інстанції від 17.02.2023 року є незаконним та таким, що суперечить нормам матеріального права, в якому не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, та не досліджено наявні у матеріалах справи докази, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.02.2023 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.   
Доводи апеляційної скарги стверджують, що укладений із ОСОБА_1 кредитний договір є змішаним, в якому містяться елементи  різних  договорів, і відповідачу надавались декілька різних видів послуг - кредитування та видача і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та/або (корпоративних). За доводами апелянта, відповідач отримав два типи кредиту одночасно, а саме: кредит у сумі 9 139,91 грн. на строк 24 місяці,  та  кредитну лінію із сумою кредиту на 2 000 грн. (з можливістю збільшення відповідно до кредитного договору) на строк 36 місяців (з правом пролонгації). Апелянт вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, та не дослідив додатки і зміст кредитного договору. Згідно наданого до позовної заяви розрахунку, відсотки після 25.04.2020 року нараховані по заборгованості не по кредиту, а по кредитній картці НОМЕР_1 , по якій була активація для онлайн користування 02.04.2019 року. Апелянт зазначає, що дана картка досі активна, оскільки у зв`язку із воєнним станом на території України всі платіжні картки залишаються активними, і відповідач міг нею і надалі користуватися, якби не арешт на видаткові операції, який було накладено банком у зв`язку з подачею до суду позову про стягнення заборгованості. У зв`язку з даними обставинами, апелянт стверджує, що всі нараховані суми у розрахунку заборгованості відповідача є актуальними, та підлягають стягненню на користь позивача, оскільки вони були нараховані по користуванню ОСОБА_1 кредитною лінією, а термін дії картки, якою користувався відповідач, не закінчився.  

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.02.2023 року, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 627 ЦК України регламентовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтями: 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 81-92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023    року    по    справі   №910/4518/16,   провадження   №12-16гс22 викладено наступне:
”...81. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за ”користування кредитом” (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
82. Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
83. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно ”користуватися кредитом”, натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за ”користування кредитом”) за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
84. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
85. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за ”користування кредитом” поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
86. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
87. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін – на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
88. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на аналогічне правове регулювання можливості стягнення процентів поза межами встановленого договором строку повернення вкладу в спорах, в яких банки, на порушення умов договору банківського вкладу, не повертають вкладникам банківські вклади та нараховані за ними проценти. Проценти за банківським вкладом нараховуються лише в межах строку, визначеного у договорі банківського вкладу, тобто за правомірне користування цими коштами. Інакше кажучи, так само як банк не може нараховувати проценти за користування позичальником кредитом після спливу визначеного у договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2018 року у справі №444/9519/12), так само і вкладник за договором банківського вкладу після закінчення строку, на який зроблений вклад, позбавлений права вимагати стягнення процентів за правомірне користування банком цими коштами.
89. Зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №761/26293/16-ц сформульовано такі висновки.
Строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом установленого договором строку.
Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.
Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником.
У разі якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України.
Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився.
90. Близькі за змістом висновки також сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.
91. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
92. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає.”

Як вбачається із матеріалів справи, 25.04.2018 року ОСОБА_1 підписав Заяву-Анкету на отримання кредиту та кредитний договір з Акціонерним товариством ”ОТП Банк” №2018692124 (а.с.39,40). Згідно умов вказаного договору, банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідно до п.1.1. кредитного договору, кредит надається у розмірі 8 839,91 грн., із цільовим використанням: на придбання товару у продавця, та 300 грн. на сплату додаткових послуг Банку. Загальний розмір кредиту - 9 139,91 грн. Дата остаточного повернення кредиту - 25.04.2020 року. Передоплата позичальника становить 1 000 грн. Відповідно до п.2.1. кредитного договору, банк відкриває позичальнику поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_2 , разом із отриманням електронного платіжного засобу у вигляді картки МС GOLD, валюта рахунку - гривня. Також цим пунктом визначено умови обслуговування вказаної кредитної лінії.
На а.с.43 міститься розписка ОСОБА_1 , якою він підтверджує, що ним отримана картка № НОМЕР_3 , термін дії 02/21, та він ознайомлений з правилами користування карткою та діючими тарифами АТ ”ОТП Банк”.
25.04.2018 року ОСОБА_1 було підписано Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), в якому зазначено, що споживачу надається кредит у сумі  9 139,91 грн., на строк 24 місяці та кредитна лінія із сумою кредиту 2 000 грн. (з можливістю збільшення відповідно до кредитного договору) на строк 36 місяців (з правом пролонгації) (а.с.41).
Таким чином, укладений із ОСОБА_1 кредитний договір є змішаним, в якому містяться елементи різних договорів і відповідачу надаються декілька різних видів послуг - кредитування та видача і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та/або (корпоративних). Тобто, відповідач отримав два типи кредиту одночасно, а саме: кредит у сумі 9 139,91 грн. на строк 24 місяці, та кредитну лінію із сумою кредиту на 2 000 грн. (з можливістю збільшення відповідно до кредитного договору) на строк 36 місяців (з правом пролонгації). 

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Необхідно зазначити, що матеріалами справи не підтверджуються доводи апеляційної скарги АТ ”ОТП Банк” відносно того, що відсотки після 25.04.2020 року нараховані по заборгованості не по кредиту, а по кредитній картці НОМЕР_1 , по якій була активація для онлайн користування 02.04.2019 року, і яка досі активна, оскільки у зв`язку із воєнним станом на території України всі платіжні картки залишаються активними, і відповідач міг нею і надалі користуватися, якби не арешт на видаткові операції, який було накладено банком у зв`язку з подачею до суду позову про стягнення заборгованості. 
На а.с.43 міститься розписка ОСОБА_1 , в якій відповідач підтверджує, що ним отримана картка № НОМЕР_3 , термін дії 02/21, та він ознайомлений з правилами користування карткою та діючими тарифами АТ ”ОТП Банк”.
З доданого до позову розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ ”ОТП Банк” за договором №2018692124_CARD від 25.04.2018 року (а.с.11-18) та звіту-рахунку (виписки про рух коштів по рахунку) за період з 26.04.2018 року по 04.04.2022 року (а.с.20-38) вбачається, що до 21.01.2021 року за договором №2018692124_CARD від 25.04.2018 року операції здійснювалися з платіжною карткою MasterCard Gold INSTANT НОМЕР_5 , а з 21.01.2021 року - з платіжною карткою MasterCard Gold INSTANT НОМЕР_6 . При цьому, як до 25.04.2020 року (дата остаточного повернення кредиту в сумі 9 139,91 грн.), так і після цієї дати, з карткового рахунку відповідача щомісяця одночасно проводилося списання двох видів: ”Погашення відсотків за кредит з СКР” та ”Погашення відсотів за кредит (покупки) з СКР”. 

За даних обставин, із наданих позивачем доказів неможливо достеменно встановити, що відсотки після 25.04.2020 року нараховані по заборгованості не по кредиту, а по кредитній картці НОМЕР_1 . До того ж, за період з 25.04.2020 року по 21.01.2021 року операції здійснювалися з платіжною карткою MasterCard Gold INSTANT НОМЕР_5 , тому це не могло бути списання відсотків, нарахованих по заборгованості по кредитній картці НОМЕР_1 , якою відповідач на той час ще не користувався. 

Приймаючи до уваги вищенаведене, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення у примусовому порядку із відповідача ОСОБА_1 суми заборгованості за договором №2018692124_CARD від 25.04.2018 року за період кредитування, погоджений договором - до 25.04.2020 року, яка із врахуванням сплачених відповідачем 08.10.2022 року та 25.11.2022 року сум, становить 32 879,17 грн. : (32 704,06 грн. (загальна сума заборгованості на початок періоду) + 1 466,30 грн. (загальна сума нарахованих відсотків за користування) - 1 291,19 грн. (сплачені 08.10.2022 року та 25.11.2022 року відповідачем грошові кошти) = 32 879,17 грн.).

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості вищевказаного висновку рішення суду першої інстанції 17.02.2023 року, оскільки даний висновок суду узгоджується із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.  

Враховуючи зазначене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства ”ОТП Банк” підлягає залишенню без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17.02.2023 року, підлягає залишенню без змін.     

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                              
                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ”ОТП Банк” - залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 19.01.2024 року. 

Головуючий:                                                 Судді: