УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 лютого 2024 року
м. Київ
 
справа № 754/5735/13-ц
провадження № 61-11926ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І.,                  Литвиненко І. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  
 
ВСТАНОВИВ:
У 2013 році ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду із позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за                      кредитним договором № 216/МК/06/2007/840 від 27 червня 2007 року у                розмірі 125 211,23 доларів США, що станом на 27 лютого 2013 року    еквівалентно 1 000 813,34 грн.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року приєднано до сумісного розгляду зустрічний позов ОСОБА_3 до                      ПАТ «КБ «Надра», третя особа - ОСОБА_4 , про розірвання договору кредитної лінії. 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року приєднано до сумісного розгляду зустрічний позов ОСОБА_4 до                      ПАТ «КБ «Надра», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору поруки.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ПАТ «КБ «Надра», третя                      особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору поруки залишена без розгляду. 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 липня                        2016 року, позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» суму заборгованості за договором кредитної лінії від 27 червня 2007 року у                     розмірі 113 708,50 доларів США. У задоволенні зустрічного позову                      ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва                   від 13 липня 2016 року в частині позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до           ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення пені за кредитним договором скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
23 травня 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява                           ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Надра», третя особа - ОСОБА_4 , про визнання недійсними умов кредитного договору, у якій позивач                            просила визнати недійсними пункти 8.1, 8.2 договору кредитної лінії                               № 216/МК/06/2007/840.
24 червня 2020 року Деснянським районним судом м. Києва замінено сторону у справі - ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій».          
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року задоволено заяву ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» про відмову від позову в частині позовних вимог про стягнення пені та закриття провадження в частині вказаних вимог.
Провадження у справі за позовом ТОВ «Факторингова компанія                      «Фонд гарантування інвестицій» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в частині вимог про стягнення пені закрито.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ТОВ «Факторингова компанія                   «Фонд гарантування інвестицій», третя особа - ОСОБА_4 про визнання недійсними умов кредитного договору задоволено. Визнано недійсними                пункти 8.1, 8.2 договору кредитної лінії № 216/МК/06/2007/840, що                    укладений 27 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «КБ «Надра».
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ТОВ «Фонд гарантування інвестицій», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору поруки відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - Шевченко Т. В. залишено без задоволення, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня                     2021 року залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у даній справі за касаційною скаргою  ОСОБА_4 , в інтересах якої діє представник - адвокат Шевченко Т. В., на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року. 
Не погоджуючись з рішенням Деснянського районного суду м. Києва                             від 28 квітня 2016 року, особа яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу в якій він просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі        ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва                             від 28 квітня 2016 року, у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до                        ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскаржуваним рішенням  Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року не вирішувалось питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина ОСОБА_2 , що згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, є підставою для закриття апеляційного провадження.
14 лютого 2024 року особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , через засоби поштового зв`язку, надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року в указаній справі з пропуском строку на касаційне оскарження. 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року, яке мотивовано тим, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки вперше ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою в межах строку, встановленого законом для подання касаційної скарги, проте вказана скарга була повернута. Ухвалу суду про усунення недоліків касаційної скарги заявник не отримував, оскільки у касаційній скарзі було допущено помилку у його адресі, тому після того як йому стало відомо про повернення касаційної скарги він мав змогу усунути недоліки касаційної скарги, тому просив поновити строк на касаційне оскарження. 
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для закриття апеляційного провадження, оскільки ТОВ Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій», як новий кредитор, безпідставно вимагає погасити заборгованість, що може відбутися тільки за захунок майна та коштів, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та коштів, спрямованих на утримання їх                 дитини - ОСОБА_2 . У разі залучення ОСОБА_1 до участі у справі судом першої інстанції або під час розгляду його апеляційної скарги по суті суду було б надано достатньо доказів того, що наявність заборгованості за кредитним договором позивачем не підтверджено, а банк було замінено на нового кредитора безпідставно. Визначений рішенням Деснянського районного суду                м. Києва від 28 квітня 2016 року розмір боргу є неправильним і не підтвердженим, строки дії кредитного договору та договору поруки закінчились, договори припинені у зв`язку із погашенням боргу, отже у задоволенні позову та у задоволенні заяви про заміну строни слід відмовити.      
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що
у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з наступних підстав. 
Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.
Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).
Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. Якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі                                 № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).
На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі                                       № 911/2635/17.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2016 року, частково задоволено позов ПАТ «КБ «Надра» та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» суму заборгованості за договором кредитної лінії                  від 27 червня 2007 року у розмірі 113 708,50 доларів США. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.
Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що оскаржуваним ним рішенням суду першої інстанції не вирішувалися питання про його права, інтереси та (або) обов`язки та права та інтереси неповнолітнього ОСОБА_2 
ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_2 не є сторонами укладеного договору кредитної лінії від 27 червня 2007 року та учасниками спірних правовідносин та ним не доведено, що оскаржуваним судовим рішенням першої інстанції у цій справі вирішено питання про їх права, інтереси та (або) обов`язки.   
Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року не вирішувалися питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України це є підставою для закриття касаційного провадження.
Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції діяв у межах своїх повноважень та у визначений процесуальним законом спосіб. 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник. 
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року, яке не є предметом касаційного перегляду в цій справі.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтями 394, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року. 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою                 ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                  Є. В. Петров 

А. І. Грушицький 

І. В. Литвиненко