РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 року 
м. Рівне

Справа № 569/17238/23
Провадження № 22-ц/4815/160/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С., 
секретар судового засідання – Андрошулік І.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» Виконавчого комітету Рівненської міської ради,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Михайлюка Миколи Ігоровича, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2023 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання недійсним наказу Фонду державно-комунального майна Рівненської міської ради від 17.02.1994 року № 87АБ та скасування свідоцтва про право власності на житло, 
ухвалене в м. Рівне 03 листопада 2023 року об 11:21 у складі судді Кучиної Н. Г., повний текст складено 03.11.2023 року, 

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання недійсним наказу Фонду державного комунального майна Рівненської міської ради від 17.02.1994 року № 87АБ в частині передачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у спільну сумісну власність житла за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати свідоцтво про право власності на вказану квартиру від 17.02.1994 року.
Свої вимоги обгрунтував тим, що на приватизацією квартири АДРЕСА_2 він не надавав своєї згоди, оскільки на момент приватизації був неповнолітнім, рішення про його участь у приватизації було прийнято батьками – відповідачами по справі, без урахування інтересів позивача. Приватизація житла без його згоди є незаконною, порушує його права та майнові інтереси, оскільки позбавляє можливості самостійно, відповідно до власної волі та інтересу, реалізувати своє повноцінне право на приватизацію та отримання житла у порядку, передбаченому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Він є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни- учасників бойових дій. Про порушення своїх прав незаконною приватизацією житла йому стало відомо у червні 2023 року, тому, саме з цього часу починає перебіг строку позовної давності.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Місцевий суд прийшов до хибного висновку, що станом на час подання до органу приватизації заяви ОСОБА_2 про передачу йому та членам його сім`ї в приватну власність квартири, приватизація здійснювалася у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56. Також вважає невірним висновок суду про те, що позивач на законних підставах брав участь у приватизації, оскільки на час приватизації був зареєстрований та проживав за адресою батьків, а належних доказів того, що на момент приватизації за адресою: АДРЕСА_1 не проживав, позивач до суду не подав. Судом не взяв до уваги того, що у матеріалах справи відсутні докази протилежного - що позивач проживав у вказаній квартирі на момент приватизації. Згідно паспорта позивача у вказаній квартирі він прописаний лише з 01.03.1996 року, а не станом на 1994 рік. У період часу з 1993 року по 1996 рік позивач фактично проживав за адресою: АДРЕСА_3 у ОСОБА_4 з причин незадовільного стану здоров`я останнього, та надання йому допомоги у побуті. Право осіб на приватизацію пов`язується не з фактом їх реєстрації у спірній квартирі, а з правом на житло. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30.01.2013 року у справі № 6-125цс12. Оспорювана приватизація квартири здійснена без його згоди, всупереч його інтересам і порушує його право на отримання повноцінного житла відповідно до Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Із зазначених підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. 

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено: у 1994 році батько позивача - ОСОБА_2 звернувся до начальника Фонду Державного комунального майна міської ради із заявою про передачу в приватну спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 78, 4 м. кв., житловою площею 38,9 м. кв.. 

Наказом Фонду державного комунального майна Рівненської міської Ради народних депутатів від 17 лютого 1994 року № 87АБ вказану квартиру було передано у спільну сумісну власність ОСОБА_2 , його дружині ОСОБА_3 , сину ОСОБА_1 . 

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17 лютого 1994 року Фонду державного комунального майна міської Ради народних депутатів квартира в АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 78,4 м.кв., житлова площа 38, 90 м.кв. Свідоцтво видане нап підставі наказу від 17 лютого 1994 року №87АБ.

На думку позивач, приватизація квартири є незаконна, оскільки відбулася без його згоди, наміру на приватизацію він не мав, письмової згоди на приватизацію він не давав, він, як ветеран війни - учасників бойових дій, має право на отримання житла на пільгових умовах.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач, як неповнолітній член сім`ї наймача квартири на момент її приватизації був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , на законних підставах брав участь у приватизації, яка проведена з враховунням потреб та норм житлової площі неповнолітнього члена сім`ї, а згоду на приватизацію надають батьки, які виступають представниками своїх дітей. 

Такий висновок суду є законним, відповідає нормам матеріального права та встановленим обставинам у справі.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду" (далі - Закон № 2482-XII)№ 2482-XII).

Відповідно до статті 1, частини першої статті 5, статті 8 Закону № 2482-XII наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15 вересня 1992 року №56 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)(далі Положення) одним з документів, який дає підстави для прийняття рішення про приватизацію, є довідка про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі.

За п. 5 Положення  передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. 

Згідно п. 18, 20, 21 Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5). У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Пунктом 23 Положення визначено, що оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів, чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.

Згідно п.п. 24, 26 Положення зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані в залежності від складу сім`ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки (додатки 6, 7) та видає розпорядження (додаток 8). При створенні підприємства по оформленню документів ця робота виконується вказаним підприємством (крім оформлення розпорядження).На підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру (додаток 9), а на одноквартирний будинок - паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло (додаток 10) та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі (додаток 11).

Відповідно до ст. 14 ЦК УРСР ( у редакції станом на 1994 рік) за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки ( усиновителі) або опікун. неповнолітні вправі учиняти лише дрібні побутові угоди. 

Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків ( усиновителів)(ч. 2 ст. 17 ЦК УРСР).

Дослідивши належним чином усі наявні у матеріалах справи докази, місцевий суд вірно зазначив, що батько позивача, як законний його представник, діяв в його інтересах і згода неповнолітнього члена сім`ї на приватизацію житла у відповідності до вимог діючого на той час законодавства, не була потрібна. Судом достовірно встановлено, що позивач на час приватизації був зареєстрований та проживав разом з батьками у приватизованій квартирі, а відтак будь-які підстави вважати, що батько діяв всупереч інтересам дитини, відсутні. 

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особами, які подали апеляційні скарги, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2024 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н.М.

Судді:                                                        Хилевич С. В.

Шимків С. С.