ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/40750/23                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 лютого 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Мєзєнцева Є.І., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві   про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

                                                        В С Т А Н О В И В :

           04.11.2023 р. ОСОБА_1 подано до Київського окружного адміністративного суду позов до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просить:
           1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, передбачену Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати", згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, у зв?язку з порушенням строків виплати заборгованості пенсійного забезпечення за минулий час, нарахованої на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, відмови в прийнятті вчасних заходів щодо поновлення порушених прав позивача на звернення від 30 грудня 2022 року та звернення від 19 травня 2023 року під час досудового врегулювання спору із вказаного питання;
         2) стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів, передбачену Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-IІI "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати", згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, у зв?язку з порушенням строків виплати заборгованості пенсійного забезпечення, нарахованої на виконання рішення Окружного адміністративного суду Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, у розмірі 5428,69 грн.;
         3) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо застосування під час здійснення перерахунку (обчисленої) ОСОБА_1 пенсії з 17 листопада 2017 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за управління адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, обмеження максимального розміру такої пенсії, а саме - 10740 грн., замість 15795,91 грн. нарахованого підсумку такої пенсії згідно перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 (пенсійна справа "2601035896) з 17 листопада 2017 року на виконання зазначеного судового рішення;
          4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії з 17 листопада 2017 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов?язання вчинити дії, за період з 17 листопада 2017 року по 01 січня 2018 року без обмеження максимального розміру такої пенсії у розмірі 15795,91 грн. із врахуванням раніше виплачених сум;
          5) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо застосування під час здійснення перерахунку призначеної (обчисленої) ОСОБА_1 пенсії з 01 січня 2018 року розміру попередньої суми пенсії без врахування раніше проведеного перерахунку на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов?язання вчинити дії, а також обмеження максимального розміру такої пенсії, в результаті чого фактично розмір обчисленої пенсії склав 12870,82 грн., замість збереження розміру раніше призначеної пенсії, а саме - нарахованого підсумку такої пенсії згідно перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 (пенсійна справа №2601035896) з 17 листопада 2017 року на виконання зазначеного судового рішення у сумі 15795,91 грн.;
         6) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити виплату ОСОБА_1 збереженого розміру призначеної пенсії з 17 листопада 2017 року на виконання рішення справі Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті з 01 січня 2018 року по 01 січня 2019 року без обмеження максимального розміру такої пенсії у розмірі 15795,91 грн. із врахуванням раніше виплачених сум;
         7) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо застосування під час здійснення перерахунку призначеної (обчисленої) ОСОБА_1 пенсії з 01 січня 2019 року розміру попередньої суми пенсії без врахування раніше проведеного перерахунку на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов?язання вчинити дії, максимального розміру такої пенсії, в результаті чого фактично розмір обчисленої пенсії склав 14230,41 грн., замість збереження розміру раніше призначеної пенсії, а саме - нарахованого підсумку такої пенсії згідно перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 (пенсійна справа №2601035896) з 17 листопада 2017 року на виконання зазначеного судового рішення у сумі 15795,91 грн.;
         8) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити виплату ОСОБА_1 збереженого розміру призначеної пенсії з 17 листопада 2017 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов?язання вчинити дії, за період з 01 січня 2019 року по 01 квітня 2019 року без обмеження максимального розміру такої пенсії у розмірі 15795,91 грн. із врахуванням раніше виплачених сум.
          Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 р. позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України внаслідок порушення правил об`єднання позовних вимог. 
          При цьому суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги щодо визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, передбачену Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати", згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, у зв?язку з порушенням строків виплати заборгованості пенсійного забезпечення за минулий час, нарахованої на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, відмови в прийнятті вчасних заходів щодо поновлення порушених прав позивача на звернення від 30 грудня 2022 року та звернення від 19 травня 2023 року під час досудового врегулювання спору із вказаного питання; та щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів, передбачену Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-IІI "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати", згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, у зв?язку з порушенням строків виплати заборгованості пенсійного забезпечення, нарахованої на виконання рішення Окружного адміністративного суду Києва від 06 листопада 2019 року у справі №826/15660/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, у розмірі 5428,69 грн підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки вимоги публічно-правового характеру, пов`язані саме з компенсацією доходів матеріали позову не містять.
          Позивач, не погоджуючись з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 р. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
          Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що окремі заявлені позовні вимоги слід розглядати за правилами цивільного судочинства.
          Відповідно до ст.312 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
          Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.
          Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, а судове рішення таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.
          Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 24 листопада 2023 суд першої інстанції повернув позовну заяву ОСОБА_1 на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України як таку, в якій порушено правила об`єднання позовних вимог.
          Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.
          З огляду на приписи ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
          За правилами ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
          З урахуванням вимог положень ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів (п. 4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. 5).
          Відповідно до ч. 1 ст. 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
          Разом з тим, відповідно до частин 4 та 5 статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, та не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Вищезазначені підстави стосовно заборони об`єднання позовних вимог є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають.
          У свою чергу право позивача заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою, передбачено також ч. 1 ст. 21 КАС України.
          Викладене свідчить, що об`єднання в одній позовній заяві декількох вимог допускається за умови пов`язаності їх між собою підставами виникнення або поданими доказами, а також основних і похідних вимог.
          Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що існують правовідносини і що внаслідок певних дій ці відносини стали спірними.
          Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення. Характер позовної вимоги визначається характером спірних правовідносин, з якого випливає вимога позивача.
          Таким чином, у випадку пред`явлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.
          Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 у справі № 320/40750/23 вбачається, що всі його вимоги до пенсійного фонду виникли з підстав перерахунку його пенсії, право на яке було встановлено рішенням Окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі  № 826/15660/18.
          Отже, даний спір виник у зв`язку з невиконанням з боку суб`єкта владних повноважень своїх публічно-владних управлінських функцій щодо неналежного перерахунку пенсії та не здійснення нарахування та виплати компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати позивачу пенсії.
          У свою чергу, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
          Відповідно до статті 2 цього Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
          Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, у т.ч. заробітна плата (грошове забезпечення).
          Згідно з пунктом 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1427, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01.01.1998, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.
          З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №159 від 21.02.2001, якою затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (далі - Порядок № 159).
          У силу вимог пункту 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.
          Згідно із пунктом 4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
          Таким чином, суд зазначає, що оскільки компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, то право на компенсацію особа набуває саме в момент отримання доходу.
          При цьому, за правилами статтей 3-5 Закону №2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Своєчасно не отриманий з вини громадянина дохід компенсації не підлягає.
          З аналізу норм Закону № 2050-III та Порядку № 159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:
1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;
2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);
3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);
4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;
5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.
          У той же час, за приписами Конституції України та КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
          Таким чином, у разі невиконання судового рішення, особа має право на виплату компенсації за час затримки виконання судового рішення.
          Однак, коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.
          Відтак, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050-III є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.
          За таких обставин, право на компенсацію особа набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.
          Наведена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 12.05.2022 у справі №815/3998/16, від 20.05.2020 у справі №815/2454/18, від 31.03.2020 у справі №817/621/18 та від 26.02.2020 у справі №826/8319/16.
          Як вже було зазначено вище, що пенсійним фондом на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 у справі №826/15660/18 виплачено позивачу суму пенсії з затримкою її виплати.
          Як наслідок, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому компенсацію втрати доходів у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду у справі №826/15660/18. 
          Отже, даний спір, що виник у справі між позивачем та органом Пенсійного фонду України, як органом виконавчої влади, який у спірних правовідносинах безпосередньо реалізує надані законодавством владні управлінські функції, про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону № 2050-ІІІ, є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
          Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 759/9631/17.
          Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що частину позовних вимог щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів суд першої інстанції помилково відніс до цивільно-правових.
          У розрізі наведеного судова колегія звертає увагу, що із змісту позовних вимог Позивача не вбачається підстав, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 172 КАС України, оскільки відсутні передумови вважати, що заявлені вимоги підлягають розгляду у порядку різного судочинства чи щодо них встановлена виключна підсудність різним судам.
          Викладене свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
          Указані висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 17.06.2021 у справі №640/27758/20.
          Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Судовою колегією також враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
          Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
          У рішеннях від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Коневенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.
          Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини неможливості повернення позовної заяви з підстав п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки заявлені позивачем позовні вимоги розглядаються у порядку адміністративного судочинства і щодо них не встановлена виключна підсудність різним судам, дають підстави для висновку, що передчасно постановлена оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
          Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
          Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
          За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
          Керуючись ст. ст. 169, 172, 242-244, 250, 287, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

                                               П О С Т А Н О В И В :

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 - задовольнити.
          Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати, справу направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

            Колегія суддів:                                                                                  О.В. Карпушова

                                                                                                    О.В. Епель

                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев