19.03.24
22-ц/812/320/24

Провадження №22-ц/812/320/24 

П О С Т А Н О В А
Іменем України

19 березня 2024 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №473/3549/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення, яке постановив Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Ротар Марини Миколаївни у приміщенні цього суду 05 жовтня 2023 року, дата складання повного тексту якого не зазначена, за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

У липні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі – АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що відповідачка звернулася до Банка з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 17 червня 2020 року підписала заяву №б/н, на підставі якої сторонами був укладений догорів про надання банківських послуг.
Відповідачка у заяві-анкеті підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, для використання наданих Банком коштів вона отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 24000 грн. Згідно п.2.1.1.2.12 Умов та правил, починаючи з 181 дня моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банка заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд». 
Посилаючись на те, що Банк свої зобов`язання виконав повністю, а відповідачка грошові кошти для погашення заборгованості в повному обсязі не перерахувала, у зв`язку з чим станом на 15 квітня 2023 року має заборгованість у сумі 30304,65 грн., яка складається з: 24362,29 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 5942,36 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, позивач просив стягнути з неї цю заборгованість та 2684 грн. судового збору.
Відзив на позовну заяву не надходив.
Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2023 року позову Банку задоволений частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 17 червня 2020 року, що утворилася станом на 15 квітня 2023 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 24 000 грн. та судові витрати в розмірі 2120 грн. 36 коп.
Рішення суду мотивовано тим, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 17 червня 2020 року був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 700 грн., в подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 24000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 43,2 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Позивачем надано докази, що підтверджують наявність заборгованості у відповідача, а відповідачем не спростовано та не заперечується наявність кредитної заборгованості.
За такого суд вважав встановленим, що станом на 15 квітня 2023 року утворилася заборгованість по кредитному договору, а саме: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 30 304 грн. 65 коп.
Частково задовольнивши позовні вимоги, суд виходив з того, що 15 лютого 2023 року позивачем було збільшено кредитний ліміт по кредитній картці відповідача до 24 000 грн., в подальшому розмір кредитного ліміту не збільшувався, а тому стягнув заборгованість в межах суми кредитного ліміту.
       В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказує, що заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом є незаконним та необґрунтованим, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, й просить це рішення у вказаній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, в іншій частині рішення - суду залишити без змін. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, не навів мотивів такого висновку, не обґрунтував його, не врахував, що сторони при укладенні договору обумовили порядок користування кредитними коштами, зокрема і визначили проценту ставку – 43,2% річних, та порядок повернення кредитних коштів та сплати процентів. Тому висновок суду у відмові в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам є неправильним та безпідставно звільняє відповідача від обов`язку щодо погашення вказаної заборгованості.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку щодо стягнення заборгованості за простроченими процентами, апеляційний суд переглядає оскаржуване судове рішення в апеляційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених заявником в апеляційній скарзі.
В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується, тому апеляційний суд не вдається до оцінки і аналізу їх законності і обґрунтованості у неоскарженій частині. 
Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Вказаним положенням закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає.
Вирішуючи спір, суд виходив з того, що з відповідачки має бути стягнута заборгованість в розмірі погодженого їй кредитного ліміту.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки його зроблено без повного встановлення обставин, що мають значення у справі, та всупереч вимогам матеріального і процесуального права. 
В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-84, 89, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні спорів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.
Однак, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд порушив указані норми процесуального права щодо дотримання завдань цивільного судочинства, всебічного і повного з`ясуванню обставин справи.
Так, суд не вжив заходів щодо повного та всебічного встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, чи підтверджується такий розрахунок умовами укладеного сторонами договору та випискою по рахунку, яка містить операції по рахунку клієнта. 
Як вбачається з матеріалів справи, 17 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг, де зазначила, що підписанням цієї Заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунку, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати (а.с. 25-35).
У цій заяві сторонами визначені істотні умови укладеного сторонами договору, зокрема, строк кредитування – 12 місяців з пролонгацією (пункт 1.2 ), процентна ставка, відсотків річних – 43,2% для карт Універсальна та 42.0 % для карт Універсальна Gold (пункт 1.3), порядок повернення кредиту – шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим Договором, 1-го числі календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального платежу – 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно, у разі прострочення з 31-го дня – 10% від заборгованості; у разі прострочення з 181 дня – 100% від заборгованості (пункт 1.4), наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за Договором (пункт 1.5).
На виконання умов цього договору відповідачці було відкрито банківський рахунок та 17 червня 2020 року видано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 з терміном дії 12/23 та із встановленим кредитним лімітом у розмірі 700 грн, який в подальшому було збільшено до 24000 грн.
З наданої позивачем виписки з банківського рахунку відповідача встановлено, що ОСОБА_1 за період з 17 червня 2020 року по 19 квітня 2023 року користувалася кредитними коштами з використанням отриманої кредитної картки (а.с. 11-22).
Відповідно до розрахунку, наданого Банком, через неналежне виконання відповідачкою грошових зобов`язань станом на 15 квітня 2023 року утворилася заборгованість в розмірі 30304 грн. 65 коп., яка складається із 24362 грн. 29 коп. заборгованості за тілом кредиту, 5942 грн 36 коп. заборгованості за простроченими процентами.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
З укладеного між сторонами письмового договору банківського рахунку, викладеного у заяві від 17 червня 2020 року, встановлено, що сторони узгодили річну базову процентну ставку у розмірі 43,2%, встановлення розміру лімітних коштів на кредитній картці, строк кредитування, порядок повернення кредиту, відповідальність за порушення умов договору та інш.
Отже з огляду на зміст підписаної заяви, сторони узгодили між собою умови надання кредиту, які, як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку позичальника, відповідачка не виконувала в повному обсязі, а саме несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувала заборгованість за процентами.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог в межах визначеного відповідачці Банком кредитного ліміту, оскільки повно та всебічно не з`ясував дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам та застосуванню до них відповідних норм матеріального права. При цьому суд не навів будь-якого правового обґрунтування для обмеження заборгованості за кредитним договором розміром кредитного ліміту, тоді як такий висновок не ґрунтується на нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Суд першої інстанції безпідставно не врахував, що з відповідачки підлягає стягненню також і заборгованість за процентам за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки 43,2% на рік та заборгованості за простроченими процентами у розмірі 5942 грн. 36 коп., що підтверджено наданими Банком доказами, зокрема, умовами укладеного сторонами Договору банківського рахунку від 17 червня 2020 року та випискою з особового рахунку відповідача. 
Отже, апеляційний суд приймає доводи апеляційної скарги. 
З огляду на те, що судом першої інстанції стягнуто з відповідачки на користь Банку в рахунок заборгованості за вказаним договором 24000 грн., то стягненню з ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог та вимог апеляційної скарги підлягає також і вказана позивачем заборгованість за простроченими процентами. 
Враховуючи, що при ухваленні рішення суд неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, внаслідок чого помилково визначився із розміром заборгованості відповідачки за кредитним договором, рішення на підставі положень пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України необхідно змінити, збільшивши суму стягнутої заборгованості з 24000 грн. до 29942 грн. 36 коп. (24000 грн. + 5942 грн. 36 коп.).
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду змінено внаслідок чого позовні вимоги задоволені частково, слід провести розподіл судових витрат.
При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено 2684 грн. судового збору, які підлягають поверненню позивачу пропорційно задоволеним вимогам – 2651 грн. 91 коп. (2651,91 грн.х2684 грн.: 30304,65 грн.).
За подання апеляційної скарги Банк відповідно до ставки, визначеної підпунктом 6 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», та з урахуванням часткового оскарження рішення суду сплатив 640 грн. судового збору, які слід стягнути на користь позивача у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги.
Тому всього з ОСОБА_1 слід стягнути на користь Банка 3291 грн. 91 коп. сплаченого позивачем судового збору.
Керуючись статтями 367,368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2023 року змінити.
       Стягнути з ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ 14360570, 29942 грн. 36 коп. заборгованості за договором про надання банківських послуг від 17 червня 2020 року та 3291 грн. 91 коп. судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                        Т.М. Базовкіна

Судді:                                                Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_____________________________________
Повний текст постанови складений 19 березня 2024 року