ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2024 року 
м. Київ
справа № 340/5338/20
адміністративне провадження № К/9901/43581/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Васильєвої І. А. - головуючий суддя, Судді: Юрченко В. П., Бившева Л.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Кіровоградській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021 (головуючий суддя Прокопчук Т. С., судді: Шлай А. В., Круговий О. О.),
У С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року Головне управління ДПС у Кіровоградській області (ГУ ДФС) звернулося до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ФОП ОСОБА_1 , підприємець), в якому просило стягнути з підприємця податковий борг в сумі 2' 877' 485 грн.
Обґрунтовуючи позов, ГУ ДПС посилалося на те, що заявлена до стягнення з ФОП  ОСОБА_1 сума податкового боргу становить узгоджену суму штрафних санкцій (2' 877' 485 грн), що були застосовані до підприємця за результатами документальної виїзної перевірки згідно з податковим повідомленням-рішенням від 14.09.2018 №00002241403, але не сплачені впродовж встановленого Податковим кодексом (ПК) України строку. Також позивач зазначив, що контролюючим органом була дотримана процедура, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення в судовому порядку з платника податків податкового боргу, а саме сформовано податкову вимогу від 14.12.2018 №146336-52 на суму боргу 2' 877' 485 грн, яку направлено підприємцю засобами поштового зв`язку 14.05.2019.
ФОП ОСОБА_1 відповідно до положень статті 177 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України 04.02.2021 пред`явив зустрічний позов до ГУ ДПС області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.09.2018 №00002241403 про застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій в сумі 2' 877' 485 грн, встановлених абзацом 3 статті 1 Указу Президента України ''Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки'' від 12.06.1995 №436/95 (Указ Президента №436/95).
Підставою для скасування прийнятого контролюючим органом акта індивідуальної дії підприємець зазначає безпідставність висновків податкової перевірки, оформлені актом від 23.08.2018 №515/11-28-13-03/ НОМЕР_1 , та порушення контролюючим органом порядку проведення виїзної перевірки без належного повідомлення про проведення такої перевірки та без його участі. Також підприємець зазначив, що податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу про сплату нарахованих штрафних санкцій він не отримував. До того ж, спираючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі №1340/3510/18, підприємець наголошував про неможливість застосування положень абзацу 3 статті 1 Указу Президента №436/95 у правовідносинах, що виникли після набрання чинності Законом України ''Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг'' від 06.07.1995 №265/95-ВР.
Кіровоградський окружний адміністративний суд ухвалою від 08.02.2021 (суддя Момонт Г. М.) зустрічний позов підприємця об`єднав в одне провадження з первісним позовом ГУ ДПС та рішенням від 22.04.2021 зустрічний позов ФОП  ОСОБА_1 до ГУ ДПС задовольнив та скасував податкове повідомлення-рішення від 14.09.2018 №00002241403, а в позові ГУ ДПС про стягнення з підприємця суми податкового боргу відмовив.
Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 02.11.2021 рішення суду першої інстанції від 22.04.2021 скасував і ухвалив нове судове рішення, яким позовні вимоги ГУ ДПС задовольнив, стягнув з ФОП ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України податковий борг зі штрафних санкцій, застосованих за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 2' 877'485 грн. В задоволенні зустрічного позову ФОП  ОСОБА_1 до ГУ ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.09.2018 №00002241403 про застосування штрафу в сумі 2' 877' 485 грн суд апеляційної інстанції відмовив.
ФОП ОСОБА_1 подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження судового рішення у цій справі ФОП ОСОБА_1 зазначив, зокрема пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм абзацу 3 статті 1 Указу Президента України ''Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки'' від 12.06.1995 №436/95 без урахування висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 20.05.2020 у справі №1340/3510/18.
Крім того, скаржник наголошував про неправильне застосування судом апеляційної інстанції пункту 56.18 статті 56 ПК України (щодо узгодженості податкового зобов`язання), на допущені судом апеляційної інстанції процесуальні порушення, які полягали у неправильному встановленні обставин справи щодо ведення обліку отриманих ним доходів. Однак такі доводи скаржника викладені без зазначення підстав касаційного оскарження, що передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України.
Верховний Суд ухвалою від 20.12.2021 відкрив касаційне провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Заперечуючи проти касаційної скарги у відзиві, ГУ ДПС просить залишити скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення як безпідставну.
Обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган посилається на висновки, які були зроблені акті від 23.08.2018 №515/11-28-13-03/ НОМЕР_1 за результатами виїзної перевірки підприємця, доводячи їх відповідність дійсним обставинам, які стали підставою для застосування фінансових санкцій до підприємця.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи ФОП ОСОБА_1 , заперечення ГУ ДПС у відзиві на касаційну скаргу у відзиві правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
У судовому процесі встановлено, що ГУ ДПС на підставі наказу від 30.07.2018 №1117 та відповідно до направлень від 07.08.2018 №1134, №1135 провело документальну позапланову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань правильності дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, за результатами якої був складений акт від 23.08.2018 515/11-28-13-03/ НОМЕР_1 із висновком про порушення підприємцем, крім іншого, вимог пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, внаслідок несвоєчасного оприбуткування готівкових коштів у повній сумі їх фактичного надходження в книзі обліку доходів в сумі 575' 497 грн. На підставі цього акта із вказаним висновком ГУ ДПС прийняла податкове повідомлення-рішення від 14.09.2018 №00002241403 про застосування до підприємця на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та згідно з абзацом 3 статті 1 Указу Президента України ''Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки'' від 12.06.1995 №436/95.
Абзацом 3 статті 1 Указу Президента № 436/95, який втратив чинність згідно з Указом Президента України від 20.06.2019 №418/2019, була передбачена відповідальність за порушення суб`єктами підприємницької діяльності норм з регулювання обігу готівки у національній валюті у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
Суд першої інстанції, спираючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі № 1340/3510/18 (провадження № 11-1160апп19), виснував, що метою прийняття Указу Президента №436/95 було врегулювання відносин щодо належного обліку готівкових операцій суб`єктами підприємницької діяльності, які до цього не були належним чином урегульовані іншими законодавчими актами, а термін його дії обмежувався прийняттям відповідного закону. З прийняттям Закону України ''Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг'' від 30.06.1995 №265/95-ВР законодавчий орган ці правовідносини врегулював, Указ Президента №436/95 припинив дію як у частині визначення складу правопорушення ''неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки'', так і в частині встановлених за таке правопорушення санкцій. У зв`язку з цим положення Указу Президента № 436/95 в частині зазначеного правопорушення з прийняттям вказаного Закону застосуванню не підлягають. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на підставі абзацу 3 статті 1 Указу Президента № 436/95 та відповідно про протиправність податкового повідомлення-рішення від 14.09.2018 №00002241403, зважаючи на правову підставу його прийняття. 
Застосування судом першої інстанції норм права відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 20.05.2020 у справі № 1340/3510/18 щодо застосування цих норм до подібних правовідносин. В цій постанові Велика Палата відступила від правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 02.04.2013 № 2-77а13, та зазначила про незастосовність положень абзацу 3 статті 1 Указу Президента № 436/95 у правовідносинах, що виникли після набрання чинності Законом України ''Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг''.
Правильне скасування податкового повідомлення-рішення від 14.09.2018 №00002241403 про застосування до підприємця штрафних (фінансових) санкцій в сумі в сумі 2' 877' 485 грн виключає наявність у підприємця податкового боргу на вказану суму та відповідно обов`язок його погашення.
У зв`язку з цим суд першої інстанцій також дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову контролюючого орану про стягнення з підприємця податкового боргу в сумі 2' 877' 485 грн.
Оскільки при вирішенні спору суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права щодо встановлених у справі обставин і його висновок про задоволення позову підприємця та, як наслідок, відмову в задоволенні позову контролюючого органу відповідає висновку Великої Палати в постанові від 20.05.2020 у справі №1340/3510/18, то у суду апеляційної інстанції не було підстав для його скасування з посиланням на доведеність обставин про несвоєчасне оприбуткування підприємцем готівкових коштів у повній сумі їх фактичного надходження в книзі обліку доходів в сумі 575' 497 грн, дотриманням контролюючим органом порядку стягнення податкового боргу платників податків, регламентованого статтями 59, 95 ПК України, і що виник внаслідок несплати штрафних санкцій, та незастосовність, на думку суду, правових висновків Великої Палати з огляду на відмінність обставин у справі. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021 не відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду в постанові від 20.05.2020 у справі №1340/3510/18. До того ж, висновок суду апеляційної інстанції про те, що висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №1340/3510/18 не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки стосується інших обставин справи, жодним чином не обґрунтовані та безпідставні.
Згідно з частиною першою статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Відтак, постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021 підлягає скасуванню, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 - залишенню в силі.
Касаційний перегляд справи здійснено в межах підстав касаційного оскарження та доводів, наведених у касаційній скарзі, відповідно до частини першої статті 341 КАС України. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Задовольнити касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021 та залишити в силі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.04.2021.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя | | І.А. Васильєва
Судді                                                                                                  В.П. Юрченко
          
                                                                                                           Л.І. Бившева