ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

11 січня 2024 року                        місто Чернівці справа №727/8021/23
провадження №22-ц/822/15/24
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н.К., 
Суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.
секретар Факас А.В.
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,
відповідач –  ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Полонський Олександр Юрійович на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 29 вересня 2023 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 26 жовтня 2023 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, головуючий в суді першої інстанції суддя Танасійчук Н.М.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Посилалося на те, що відповідно до укладеного електронного договору про надання споживчого кредиту від 17 вересня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» відповідач отримав кредит в сумі 20000,00 грн. з терміном повернення 30 днів та зі сплатою відсотків за користування кредитом. 
У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором утворилась заборгованість в сумі 52923,25 грн, яку ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу від 18 квітня 2023 року відступило для товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». Про відступлення права грошової вимоги позивачку було повідомлено письмово. 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 52923,25 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 29 вересня 2023 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість у розмірі 52923,25 грн. та судові витрати у справі за сплату судового збору у розмірі 1631,50 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 26 жовтня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи вимог апеляційної скарги
ОСОБА_1  в апеляційних скаргах просив рішення суду від 29 вересня 2023 року та додаткове рішення від 26 жовтня 2023 року скасувати та в задоволенні позову відмовити. 
Посилався на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Позивачем не надано до суду первинних документів чи інших доказів, які б підтверджували видачу кредиту та отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки відповідач заперечує факт отримання кредиту. Такі докази також не витребовувались судом.
Безпідставним є нарахування відсотків, оскільки відповідно до умов Договору, строк кредиту складає 30 днів, тобто сплив 17 жовтня 2021 року, доказів продовження строку користування кредитом суду не надано. 
Нарахування процентів після спливу строку кредитування суперечить вимогам закону.
Відповідно до п.1.8. Договору, Додатку №1 до Договору, паспорту споживчого кредиту, орієнтовна загальна вартість кредиту складає: за стандартною ставкою 31400,00 грн., за зниженою ставкою 28550,00 грн.
При цьому, позивач просить стягнути з відповідача 52923,25 грн. (з яких 3678,25 грн. – проценти за користування кредитом), що не відповідає ні умовам Договору ні умовам кредитування.
Не підлягають задоволенню і вимоги щодо стягнення інфляційних витрат, оскільки вони розраховані виходячи із суми стягнення 52923,25 грн., а не з суми 24685,00 грн, яка відповідала б умовам Договору за умови доведення позивачем факту перерахування коштів на рахунок відповідача.
Відповідачем не надано доказів направлення відповідачу підтверджуючих документів переходу права вимоги до позивача. Позивачем надано копію опису вкладення в конверт та реєстр №606-657 згрупованих поштових відправлень, однак такий опис вкладення в конверт та реєстр не містить штрих-кодовий ідентифікатор, що унеможливлює перевірку дійсності цінного листа засобами поштового зв`язку.
Вказано, що здійснено відправку 24 аркушів, натомість позовні матеріали з додатками складають понад 75 сторінок. Також, не вірно зазначено адресу відповідача, зокрема не вказаний номер квартири.
За таких обставин, відповідач не отримував позовні матеріали з додатками, що позбавило об`єктивного права реалізувати свої процесуальні права у даній справі.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення вказав, що адвокат Столітній М.М. є представником ТОВ «ФК Фінтраст Україна» у багатьох справах про стягнення заборгованості, а відтак є обізнаним з фактичними обставинами справи, які не потребують з його боку додаткового вивчення, аналізу, опрацювання, оскільки вони є однотипними. 
Долучені до позовної заяви документи не підтверджують надання адвокатом правничої допомоги у даній справі, оскільки неможливо встановити щодо якої справи надавались правничі послуги, обсяг наданих послуг та витрати є завищеними, ордер наданий у цій справі не відноситься до долученого договору про надання правової допомоги і взагалі по такому договору і платіжній інструкції вже стягнуто витрати на правову допомогу рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2023 року у справі №731/565/23, а також за рішеннями інших судів. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу на основне рішення, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» зазначає, що судом першої інстанції вжито всіх необхідних заходів щодо направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками, а також належним чином повідомлено про розгляд справи.
Підтвердженням укладення договору в електронній формі є підписання відповідачем в електронній формі договору за допомогою одноразового ідентифікатора «А559186», який введений власноручно відповідачем.
Відповідачем на підтвердження укладення кредитного договору було здійснено платежі – часткову оплату на рахунок Кредитора, що підтверджується карткою обліку договору.
ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою, а тому позбавлене можливості відкривати будь які рахунки для клієнтів і як наслідок формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.
Переказ коштів здійснено шляхом перерахування на банківську картку відповідача, яку він особисто вказав в заяві на отримання кредиту, що підтверджується копією довідки платіжного провайдера.
Відповідачем правомірно і відповідно до умов договору нараховано проценти за користування кредитними коштами. 
Вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Просило стягнути витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 8000 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення до апеляційного суду не надходило.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Встановлено, що 17 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус України» та ОСОБА_1 укладено договір №4788000 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 20 000,00 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за заниженою процентною ставкою 1,425% в день та стандартною відсотковою ставкою 1,90 % в день від суми кредиту (а.с.7-11).
Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А559186, 17 вересня 2021 року о 22:47:00 (а.с.11 на звороті). 
Згідно п.1.2 Договору від 17 вересня 2021 року про надання споживчого кредиту, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Відповідно до п.п.1.8., 1.8.1., 1.8.2 Договору, орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою – 31400,00 гривень за зниженою ставкою – 28550,00 гривень.
Відповідно до Графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту №4788000 від 17 вересня 2021 року, що є Додатком № 1 до цього договору, сторонами визначено: кількість платежів/періодичність внесення - один/одноразово; сума кредиту - 20 000,00 гривень; сума нарахованих процентів – 8550,00 гривень; разом до оплати – 28550,00 гривень (а.с.12).
Станом на 17 квітня 2023 року ТОВ «Авентус України» визначило розмір заборгованості ОСОБА_1 за прострочення виконання кредитних зобов`язань в сумі 52 923,25 грн., яка включає в себе заборгованість за основною сумою боргу ? 16135,00 грн, та заборгованість за відсотками ? 36788,25 грн. (а.с.13- 27).
18 квітня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору факторингу №18.04/23-Ф - відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги на суму боргу до ОСОБА_1 , яка утворилось по невиконанню умов кредитного договору з відповідачем №4788000, що також підтверджується витягом з реєстру боржників (а.с.29, 63-67).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 18 квітня 2023 року до Договору факторингу №18.04/23-Ф від 18 квітня 2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №4788000 на суму основного боргу 16135,00 грн., на суму заборгованості за відсотками в розмірі 36788,25 грн. (а.с.29).
Про заміну кредиторів в зобов`язанні, ОСОБА_1 повідомлявся не електронну пошту яка була зазначена в кредитному договорі (а.с.28).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи оскаржуване у даній справі рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем договірних зобов`язань перед позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором. Однак не підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Щодо не надсилання відповідачу копії позовної заяви з додатками 
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає, що він не мав можливості взяти участь в судовому розгляді справи, зокрема надати відзив на позовну заяву з поважної причини, оскільки не був належним чином повідомлений про судовий розгляд даної справи, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками не отримував.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права з наведених підстав, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у статті 274 ЦПК України.
Відповідно ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи, 2) що виникають з трудових відносин, 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - пункт 1 частини 4 статті 19 ЦПК України.
Як передбачено ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 277 ЦПК України).
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 08 серпня 2023 року відкрито провадження у справі. В ухвалі зазначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.78).
Згідно супровідного листа Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 серпня 2023 року вбачається, що суд надіслав відповідачу ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження на 1 аркуші. При цьому, копію позовної заяви з додатками суд першої інстанції стороні відповідача не надсилав (а.с.79).
Згідно довідки про причини повернення конверту наявного в матеріалах справи, вбачається, що конверт адресований ОСОБА_1 , в якому містилася ухвала суду про відкриття провадження від 08 серпня 2023 року повернувся до суду і вкладення в ньому не вручене відповідачу з причини: «за закінченням терміну зберігання» (а.с.80).
Таким чином, доказів отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками до неї, матеріали справи не містять і, відповідно, сторона відповідача не мав можливості ознайомитися з доводами позовної заяви і надати суду свої заперечення проти цих доводів.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Конструкція наведеної правової норми у взаємозв`язку зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дає підстави для висновку про те, що розгляд справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за відсутності доказів отримання іншою стороною копії позовної заяви, свідчить про позбавлення такої сторони доступу до правосуддя (можливості надати зауваження на доводи позовної заяви), що, у свою чергу, є обов`язковою підставою для скасування в апеляційному порядку оскаржуваного судового рішення місцевого суду.
За таких обставин, з урахуванням вищенаведених норм процесуального права, наведених доводів відповідача в обґрунтування апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що суд не забезпечив реалізацію процесуальних прав відповідача, а тому доводи апеляційної скарги про такі порушення знайшли свої підтвердження в ході апеляційного розгляду, та з огляду на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, таке рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового по суті позовних вимог.

Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором 
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Встановлено, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
А тому, оспорюваний договір відповідає вимогам статті 11 Закону, оскільки позивач перед взяттям кредиту був повністю ознайомлений з умовами кредитного договору, саме до його підписання, адже Інформаційно-телекомунікаційна система відповідача побудована на тому, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору, клієнт не може перейти до наступного етапу — безпосереднього підписання договору.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, що переглядається, судом встановлено, що 17 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір №4788000 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано 20000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача на строк 30 днів, зі сплатою відсотків 1,90% в день в межах строку кредитування. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору.
При цьому, відповідач ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду № НОМЕР_1 , який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору – 17 вересня 2021 року о 22:47 год. (а.с.12).
Договір про надання споживчого кредиту, Додаток № 1 до нього, в якому визначено графік платежів, сума кредиту та сума нарахованих процентів, і паспорт споживчого кредиту підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором А 559186 від 17 вересня 2021 року о 22:47:00 / ОСОБА_1 / (а.с.12).
Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому колегія суддів приходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Відповідно до п.2.1 вказаного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_2 , реквізити якої надані самим відповідачем.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів від ТОВ «Авентус Україна» підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 20 квітня 2023 року №369 про здійснення успішного переказу 17 вересня 2021 року о 22:47:07 год. на суму 20 000,00 гривень на картку відповідача НОМЕР_2 , номер транзакції 109181585) (а.с.32).
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Відповідач є держателем своєї карти № НОМЕР_2 , однак на підтвердження своїх доводів наведених в апеляційній скарзі не надав довідку про рух коштів по своїй карті № НОМЕР_2 , з якої можливо було б підтвердити чи спростувати перерахування коштів в сумі 20 000 грн.
Відтак вказаний доказ, а саме лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 20 квітня 2023 року №369 про здійснення успішного переказу з врахуванням пункту 2.1. кредитного договору є достатнім доказом виконання ТОВ «Авентус Україна» зобов`язання за договором щодо надання відповідачу 20 000 грн. кредиту.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (картка обліку Договору), вбачається, що 27 вересня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора у розмірі 7000 грн., з яких 3865 грн. – основний борг, 3135 грн. – оплата нарахованих процентів за користування кредитом (а.с.13).
Наданий позивачем поденний розрахунок заборгованості (карта обліку), який узгоджується з умовами договору споживчого кредиту і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості ОСОБА_1 за цим договором.
Відповідач не довів відсутність зарахування грошових коштів на його картковий рахунок та здійснення платежу на погашення заборгованості по кредитному договору, оскільки відсутня виписка з карткового рахунку та інші докази, які відповідач міг надати на підтвердження своєї позиції.
Таким чином згідно наданого розрахунку, заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту відповідача становить: 16135 грн. 

Доводи апеляційної скарги, що у матеріалах справи немає бухгалтерських документів про видачу кредиту не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.
Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин. Посилання на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є помилковим, оскільки положення цього закону не застосовуються до оспорюваного договору.

Щодо нарахування та стягнення відсотків
Згідно до п.1.4. договору строк кредиту – 30 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 договору.
Таким чином, згідно умов кредитного договору дата повернення кредиту 17 жовтня 2021 року, про що зазначено в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору (п. 1.4 договору).
Пунктом 4.1 договору строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2 (п.п. 4.2.1-4.2.4) договору або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп.4.3.1-4.3.2) договору; повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів (п. 6.1 договору).
Пунктом 4.2.2 договору визначено, що споживач має право порушувати питання про продовження строку дії договору шляхом здійснення відповідного платежу у розмірі нарахованих та несплачених на дату платежу процентів.
Відповідно до п.4.2.3 кредитного договору товариство вправі акцептувати пропозицію споживача про продовження строку дії договору шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту.
Так, умовами договору споживчого кредиту передбачено нарахування відсотків після місячного строку дії договору, оскільки умовами договору передбачено його автоматичну пролонгацію.
Пунктом 4.3 вказаного договору визначено порядок пролонгації строку кредиту. Сторони домовилися, що у випадку якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п.4.3.1).
Аналізуючи викладене, у даній справі строк кредитування скінчився 27 жовтня 2021 року (останній день дії кредитного договору), оскільки споживач 27 вересня 2021 року здійснив сплату 7000 грн., що вбачається з розрахунку заборгованості.
Згідно з п. 4.3.1. - п. 4.4. Кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до п.п. 4.2.2 - 4.2.4 Договору. 
Відтак апеляційний суд приходить до висновку, що строк кредитування скінчився саме 27 грудня 2021 року, 90 днів після виконаної останньої проплати відповідачем. Отже нарахування позивачем заборгованості по відсоткам на період часу після закінчення строку дії кредитного договору є необґрунтованим, що вбачається з правового висновку ВС у постанові від 14 лютого 2018 року по справі №564/2199/15-ц.
Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи апеляційної скарги. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідач також їх не надав, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Відтак згідно наданого розрахунку, заборгованість по процентам за користування кредитом відповідача за період по 27 грудня 2021 року становить: 27897,72 грн. (а.с.15 на звороті).
Таким чином, згідно розрахунку позивача внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 27 грудня 2021 року заборгованість позичальника перед кредитором становить 44 032,72 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту – 16 135, 00 грн., проценти за користування кредитом 27897,72 грн. В свою чергу ці докази не спростовані відповідачем ОСОБА_1 та ним не надано докази про рух коштів по його карті які б спростували викладене.
18 квітня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору факторингу №18.04/23-Ф - відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги на суму боргу до ОСОБА_1 , яка утворилось по невиконанню умов кредитного договору з відповідачем №4788000, що також підтверджується витягом з реєстру боржників (а.с.29, 63-67).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 18 квітня 2023 року до Договору факторингу №18.04/23-Ф від 18 квітня 2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №4788000 на суму основного боргу 16135,00 грн., на суму заборгованості за відсотками в розмірі 27897,72 грн. 
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення повідомлення на електрону пошту  відповідача, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення (а.с.28).
Вказані обставини відповідачем у справі не спростовані.
Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набула права грошової вимоги до відповідача на суму 44 032,72 грн., яка складається з: 16 135,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 27 897,72 грн. - заборгованість по відсотках.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% від простроченої суми та інфляційних втрат за період з лютого 2022 року по червень 2023 року, апеляційний суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35).
Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).».
Також відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Тому нарахування у зв`язку з інфляцією та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають стягненню з відповідача з лютого 2022 року по червень 2023 року.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує  при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи та мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи додаткове рішення
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч.1 ст.1 зазначеного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статей 1, 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Відповідно до ст.19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що:
«Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи».
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу разом із позовною заявою було подано копію Договору про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10 липня 2023 року, укладеного між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (а.с.60-61), копію Звіту про надання правової допомоги від 26 липня 2023 року (а.с.45), копію рахунку на оплату по замовленню №633/26/07 від 26 липня 2023 року на суму 10000,00 грн. (а.с.31), копію платіжної інструкції від 26 липня 2023 року №859 про оплату ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокату Столітньому М.М. 10000,00 грн. (а.с.30), копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги №1423361 від 26 липня 2023 року (а.с.48), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9422/10 від 18 вересня 2020 року (а.с.49).
Відповідно до змісту Звіту про надання правової допомоги від 26 липня 2023 року та рахунку на оплату по замовленню №633/26/07 від 26 липня 2023 року позивачу надано наступні послуги професійної правничої допомоги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви, складення позовної заяви та подання її до суду, на загальну суму 10000,00 грн.
Відповідачем подано клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, які просить стягнути ТОВ «Фінансова компанія Фінтраст Україна» (а.с.99-101).
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що сума гонорару в сумі 10000 грн. є неспівмірною складності справи та виконаних адвокатом робіт, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, реальності надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), кількості підготовлених процесуальних документів.
Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень на розгляді різних судів України перебувають аналогічні справи, в яких той самий позивач тільки різні відповідачі, а тому зміст даної позовної заяви є аналогічним зі змістом поданих товариством в інших судах, а тому враховуючи однотипність справ, наявні підстави для висновку про їх шаблонність, що, у свою чергу, ставить під сумнів витрачання адвокатом значного часу на складання позовної заяви. 
Ураховуючи принципи співмірності, а також наявність клопотання відповідача щодо зменшення судових витрат з обґрунтуванням неспівмірності заявлених вимог, колегія суддів вважає справедливим відшкодування позивачу понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 5000 грн.
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Згідно вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Однак, з мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а тому витрати на правову допомогу підлягають розподілу пропорційно до задоволених вимог.
А саме, апеляційний суд в мотивувальній частині постанови прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково (на 63%), а тому розмір витрат на правову допомогу понесених в суді першої інстанції, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 3150 грн. (5000 х 63% : 100%).
Отже, за результатом апеляційного перегляду справи в частині розподілу судових витрат, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а заяву позивача про стягнення судових витрат слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача - 3150 грн. понесених судових витрат на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги, пов`язаних з розглядом справи у суді першої інстанції.

Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору 
Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 2147,20 грн., відповідач за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 2447,25 грн. (а.с.75, 124).
З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а тому судовий збір підлягає розподілу пропорційно до задоволених вимог.
А саме, апеляційний суд в мотивувальній частині постанови прийшов до висновку про задоволення позовних вимог на 63 %, а тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за подання позову до першої інстанції складає 1352,74 грн. (2147,20 х 63% : 100%).
Крім того, оскільки апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, то на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 905,48 грн. (2447,25 х 63% : 100% = 1541,77 грн.; 2447,25 – 1541,77 ).
Отже, в рахунок взаємозаліку з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 447,26 грн. (1352,74 - 905,48).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. Додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 жовтня 2023 року слід змінити.
Керуючись ст.ст. 141, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Полонський Олександр Юрійович – задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 29 вересня 2023 року скасувати та постановити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість у розмірі 44 032 (сорок чотири тисячі тридцять дві) гривні 72 коп. та судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 447,26 грн.
В решті позову відмовити.
Додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 26 жовтня 2023 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на правову допомогу в сумі 3150 (три тисячі сто п`ятдесят) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Головуючий                                           Н.К. Височанська
Судді:                                                 І.М. Литвинюк
І.Б. Перепелюк