ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/678/24 Справа № 212/7895/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді                 Агєєва О.В.,
суддів:         Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/7895/21 за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Ваврушак Н.М., -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2021 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (надалі – АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги. Мотивуючи свою заяву тим, що  ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою позивачем, як постачальником теплової енергії в період з 01.11.2014 по 31.07.2021 надавалась послугу з централізованого опалення. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги у відповідача за вказаний період утворилася заборгованість у розмірі 47078,70 гривень, також у зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язків щодо сплати заборгованості просить стягнути з відповідача інфляційні втрати - 11392,79 гривень, 3% річних - 4040,93 гривень, всього 65512,43 гривень. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати в сумі 2270,00 гривень.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» задоволено - стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» суму заборгованості по оплаті за централізоване опалення за період з 01.11.2014 року по 31.07.2021 року в розмірі 47078,70 гривень, інфляційні втрати - 11392,79 грн., 3% річних - 4040,93 грн., а всього 65512,43 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 гривень.

04.08.2022 відповідач  ОСОБА_1  звернувся з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.08.2022 заочне рішення скасоване, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» суму заборгованості по оплаті за централізоване опалення за період з 01 вересня 2018 року по 31 квітня 2021 року в розмірі 27676,84 гривень, інфляційні втрати в розмірі 2503,72 гривень та 3% річних у розмірі 1174,37 гривень, всього 31354,93 гривень та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1086,45 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем здійснено оплати за надану послугу у листопаді 2014 року, що свідчить про переривання строку позовної давності та правом звернення до суду із зазначеним позовом 01.11.2014 року, у зв`язку з чим трирічний строк позовної давності закінчився 01.11.2017 року, але з 02.04.2020 року набув чинності ЗУ від 30.03.2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» відповідно до якого п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а тому, підлягає стягненню заборгованість за період з 01.11.2014. по 31.07.2021 включно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що відповідач погодившись з рішенням суду сплатив стягнуті з нього за рішенням суду кошти добровільно. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, застосувати до вимог позовну давність.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.05.2021 квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2014.
Згідно рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» передано об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста. З 01.10.2013 виконавцем послуги теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку АДРЕСА_2 є АТ «Криворізька теплоцентраль».
Відповідач ОСОБА_1 є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі і послуги з централізованого опалення, на його ім`я відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на послуги централізованого опалення.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01.11.2014 по 31.07.2021 рокупо особовому рахунку за адресою:  АДРЕСА_1 , розмір заборгованості за послуги централізованого опалення складає 47078,70 грн. (а.с.4).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач свої обов`язки по постачанню теплової енергії виконував, але відповідач оплату за отримані послуги не здійснював, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах останніх трьох років.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.
Згідно ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст.67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.
Статтею 9 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ткаченко Л.Б., є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль», а тому останній зобов`язаний нести витрати по утриманню цього майна.

Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши наявність порушеного права АТ «Криворізька теплоцентраль», дійшов правильного висновку про те, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати за послуги з централізованого опалення, і є правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.
Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком.
Крім того, суд дійшов правильного висновку про те, що на дані правовідносини поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3% річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, та враховуючи ту обставину, що відповідач у встановлений законом строк не в повному обсязі вносив плату за надані позивачем послуги, АТ «Криворізька теплоцентраль» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань.

Разом з тим, відповідачем заявлено про застосування позовної давності, а тому суд стягнув заборгованість в межах строку позовної давності, а саме за період з 01 вересня 2018 року по 31 квітня 2021 року (в межах заявлених вимог).

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 правом на апеляційне оскарження рішення суду не скористався, а позивачем АТ «Криворізька теплоцентраль» оскаржено рішення суду в апеляційному порядку в частині визначення судом періоду стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду щодо визначення строків перебігу позовної давності та періоду, за який з ОСОБА_2 має бути стягнути сума заборгованості за спожиту теплову енергію, адже згідно ч.1 ст.13, ч.1 ст.367 ЦПК України, з урахуванням роз`яснень, які викладені в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.
ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу»(див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom»,заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність (зокрема до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Частиною 1 статті 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.
Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст.19 Закону України «Про теплопостачання».
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, що відповідач плату за комунальні послуги останній раз здійснював в листопаді 2014 року на суму 113,03 грн. В свою чергу позивач з позовом про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період 01.11.2014 року по 31.07.2021 року звернувся до суду 06 березня 2021 року, тобто з пропуском строків позовної давності щодо частини позовних вимог.

Разом з тим, судом не було враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час ухвалення оскаржуваного рішення суду.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.
За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.

Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за липень 2018 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 02 квітня 2017 року.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Киворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення за період з квітня 2017 року до липня 2018 року, а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем у листопаді 2014 року було сплачено комунальну послугу, що свідчить про переривання строку позовної давності не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність — це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16.

У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або, з його згоди, іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач, у листопаді 2014 року частково виконував свої обов`язки по оплаті послуг з централізованого опалення, які фактично йому були надані АТ «Криворізька теплоцентраль» (а.с.4), які не перевищували суми нарахування за поточний місяць, що не може свідчити про визнання відповідачем боргу перед позивачем тому, в силу вимог ст.264 ч.1 ЦК України, вказана оплата, зокрема в листопаді 2014 року в сумі 113,03 грн., при нарахуванні позивачем 603,51 грн. за послугу з централізованого опалення, не перериває перебіг позовної давності.
За таких обставин, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Киворізька теплоцентраль» підлягає стягненню заборгованість за період з 02 квітня 2017 року по 31.07.2021 року у розмірі 35 020,66 грн.,

Враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідач ОСОБА_1 у встановлені законом строки не вносив плату за надані позивачем послуги з централізованого опалення, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для про задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань в межах трирічного строку позовної давності, а саме починаючи з квітня 2017 року.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, скасуванню в частині часткового задоволення позовних вимог позивача до відповідача  ОСОБА_1  з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1  на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості за послугу з централізованого опалення за період з 02 квітня 2017 року по 31 липня 2021 року у розмірі 35020 гривен 66 копійок, суми індексу інфляції у розмірі 4626 гривень 54 копійок, 3% річних у розмірі 2145 гривень 44 копійок., а разом 41792 гривні 64 копійки.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1448 грн. 03 коп. за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог та судовий збір в розмірі 2172 грн. 04 коп. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» - задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за період з 02 квітня 2017 року по 31 липня 2021 року за послугу з централізованого опалення, надані за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 41792 (сорок одна тисяча сімсот дев`яносто дві) гривні 64 копійки, яка складається з: основної суми заборгованості у розмірі 35020 гривен 66 копійок, індексу інфляції - 4626 гривень 54 копійки та 3% річних - 2145 гривень 44 копійок.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 3620 ( три тисячі шістсот двадцять) гривень 07 копійок.
В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: