ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року	Львів	Справа № 140/20861/23 пров. № А/857/23673/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові    апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року  у справі № 140/20861/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області       про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

місце ухвалення судового рішення  	м.Луцьк	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження	
суддя у І інстанції	Плахтій Н.Б.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	
ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Серединський В`ячеслав Петрович (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ у Волинській області) про:
визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку і виплаті у повному об`ємі пенсії, призначеної як інваліду війни 2 групи згідно ст.54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”; 
зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії з 01.05.2023 з урахуванням індексації без обмеження максимальним розміром та з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року  у справі № 140/20861/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити  повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не з`ясував дати призначення пенсії позивачу, з`ясування такої обставини має значення для справи, позаяк свідчить про відсутність правових підстав для обмеження розміру пенсії. 
Також зазначає, що суд першої інстанції не урахував, що:
 -обмеження ст. 67 Закону України №796-XII доповнене частиною 3 згідно із Законом №231-У від 05.10.2006 року в редакції Закону №107-УІІ від 28.12.2007  визнано неконституційним згідно з рішенням Конституційного Суду  № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року; 
- ст. 67 Закону України №796-XII не містить норми, яка б передбачала обмеження пенсії максимальним розміром;
- підпунктом 1 та 2 «Прикінцевих і перехідних положень» Закону №3668-УІ, який набрав чинності 01.010.2011 року установлено, що  обмеження  пенсії максимальним розміром не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності  цим Законом. При цьому зазначає, що  пенсію позивачу призначено з 01.01.2007 року на підставі Закону  «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших  осіб», а з 01.10.2010 року пенсію призначено згідно ст. 54 №796-XII, а відтак обмеження не поширюється на позивача;
- рішенням №7-р(ІІ)/2022 Конституційного Суду України приписи статті 2 Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи”, зі змінами, визнані неконституційними, які втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 12.04.2023. Позивач також звертає увагу, що у своєму Рішенні №7-р(ІІ)/2022 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження встановленням максимального розміру пенсії не застосовуються до пенсій, які призначені до набрання чинності Законом України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи”, тобто до 1 жовтня 2011 року;
-рішенням Конституційного Суду України №3-р(ІІ)/2013 від 03.06.2013 визнано неконституційною ст. 2  Закону України №3638-УІ в частині поширення на Закон України «Про судоустрій та статус суддів»;
-рішенням Конституційного Суду України №6-р/2018  від 17.07.2018 року  встановлено, що скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у ст. 16 Основного Закону України.
-положенням ст. 58 Конституції України встановлено, що акти не мають зворотньої дії в часі.
Окрім того, вказує на не урахування судом постанов Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі №360/1428/17 та від 03.10.2018 року у справі №127/4267/17 та правових висновків ВП ВС відображених у постанові від 19.10.2020 року у справі №520/15025/16.
Відповідач    своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4  статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної  скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. Про розгляд апеляційної  скарги  позивач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що :
відповідно до положень статті 2 Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” від 08.07.2011 №3668-VI, який набув чинності 01.1.2011 (далі – Закон №3668-VI), максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;
Законом №3668-VI внесено зміни у статтю 67 Закону №796-XII, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;
пенсії, призначені відповідно до Закону №796-XII, не можуть перевищувати максимальний розмір, який становить десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;
рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 №7-р(ІІ)/2022 скасовано обмеження максимального розміру пенсій, які призначені відповідно до Закону №2262-XII, а не Закону №796-XII;
обмежуючи розмір пенсійної виплати позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію як інвалід війни 2 групи згідно з ст.54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Розмір пенсійної виплати позивача становить 20930,00 грн, що слідує з довідки про доходи.
13.06.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перерахунок пенсії, в якій просив виплачувати пенсію в повному об`ємі згідно з рішенням Конституційного Суду України №7-р(ІІ)/2022 із моменту набрання чинності даним рішенням.
Листом від 03.07.2023 №0300-0305-8/37007 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача, що відповідно до статті 2 Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.12.2022 становить 2093,00 грн. Таким чином розмір пенсії становить 20930,00 грн, пенсія обчислена вірно, згідно норм чинного законодавства.
Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до  статті 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачу призначена пенсія по інвалідності відповідно до вимог  статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII  (далі - Закон № 796-XII).
З огляду на положення  статті 1 Закону № 796-XII, останній спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Відповідно до  статті 49 Закону № 796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Частиною першою  статті 54 Закону № 796-XII  встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Порядок призначення та перерахунку пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено та не заперечується учасниками спірних правовідносин, що   за результатами перерахунку з  01.03.2023 розмір пенсії позивача визначений на рівні 64782,09 грн, проте з урахуванням максимального розміру пенсійна виплата становить 20930,00 грн.
Обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України  "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VІ (далі - Закон № 3668-VІ).
За положеннями статті 2 Закону №3668-VI, який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, (в редакції, чинній на час здійснення перерахунку пенсії позивача) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до  Митного кодексу України,  законів України "Про державну службу",  "Про прокуратуру",  "Про статус народного депутата України",  "Про Національний банк України",  "Про Кабінет Міністрів України",  "Про дипломатичну службу",  "Про службу в органах місцевого самоврядування",  "Про судову експертизу",  "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",  "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів",  "Про наукову і науково-технічну діяльність",  "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб",  "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування",  "Про пенсійне забезпечення",  "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України",  не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VІ, зокрема,  Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений  цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 2 травня 2018 року у справі №704/87/17, від 3 квітня 2018 року у справі №361/4922/17, від 15 травня 2019 року у справі №554/4191/17, від 21 листопада 2019 року у справі №161/14321/16-а, від 10 грудня 2020 року у справі №580/492/19 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від вказаної позиції.
Водночас, аналізуючи доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами ст. 58 Конституції України  та попередніх інстанцій пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно абзацами 1, 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання)  максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень  частин другої  та  третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому  цим Законом.
Згідно з абзацом 1 пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
При цьому абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону №  3668-VI визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень  частин другої  та  третьої статті 42 Закону  України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
Наведені в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо).
На цій підставі, колегія суддів зазначає, що положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли бути звужені. У зв`язку з цим положення пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI, застосовуються у системному зв`язку між собою.
Таким чином, пункт 2 розділу ІІ Закону № 3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 1 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).
Колегія суддів також зазначає, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20 відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі №589/3997/16-а та вказав, що пункт 2 розділу  II  Прикінцеві та перехідні положення Закону №3668-VI  не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим  Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності  Законом №3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим  Законом  перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених  статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ, а з 14 жовтня 2014 року - абзацом шостим частини п`ятнадцятої  статті 86 Закону №1697-VII.
Подібні висновки висловлені також Верховним Судом у постановах від 01 вересня 2022 року у справі № 380/10419/21 та  від  05 вересня 2023 року у справі №120/1602/23.
Таким чином, текстуальний аналіз пункту 2  Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI  дає підстави для висновку, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень  статті 2 цього ж Закону  лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим  Законом  та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.
Аналогічного висновку щодо застосування пункту 2  розділу ІІ Закону № 3668-VI  дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 22 грудня 2022 року у справі №440/4371/18, від 25 січня 2023 року у справі № 380/12268/20 та від  05 вересня 2023 року у справі №120/1602/23.
Разом з тим, тлумачення пункту 2  Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI  в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений  Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим  Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.
Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2  Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного  Закону  обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.
Такий підхід відповідно до    пункту 3 частини першої  статті 1 Закону    України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 6 вересня 2012 року №5207-VI  вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
При цьому, колегія суддів, враховуючи висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 380/12268/20, зазначає, що норми пункту 2  Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI  є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності  Закону №3668-VI  та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.
Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним  Законом  він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у  статті 2 Закону №3668-VI).
Норми  статті 2 Закону №3668-VI  також кореспондуються з положеннями частини третьої  статті 67 Закону № 796-XII.
Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у  статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним  Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний та становив 64782,09 грн.
  Оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої  статті 2 Закону № 3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Зазначені положення  Закону №3668-VI  та частини третьої  статті 67 Закону № 796-XII  неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування. Крім того, останні відповідають критерію якості  закону, є чіткими та однозначними, а також мають легітимну мету. Практика Верховного Суду у цій категорії спорів є сталою та відповідає критерію єдності практики.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Покликання позивача на Рішення Конституційного Суду України №7-р(ІІ)/2022 від 12.10.2022, №3-р(ІІ)/2013 від 03.06.2013, №6-р/2018  від 17.07.2018 року  суд відхиляє, оскільки вказані рішення не стосуються пенсійних виплат призначених, відповідно до  Закону №796-XII з урахуванням правих норм запроваджених, Законом України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” від 8 липня 2011 року №3668-VI
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у  цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року  у справі № 140/20861/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос