П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 листопада  2023 року                                                                                   місто Київ
 
справа № 752/7567/23
апеляційне провадження № 22-ц/824/13487/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу  Акціонерного товариства «Банк Форвард» 
на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від  15 червня 2023  року, ухвалене у складі судді Машкевич К.В., -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У квітні  2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Банк Форвард» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позов обґрунтовано тим, що 9 серпня 2019 року між позивачем  та ПАТ «Банк Форвард" був укладений кредитний договір № 200213255, відповідно до умов якого банк надав позивачу в кредит в сумі 39527,04 грн. Строком на 1097 днів ( з 9 серпня 2019 року по 9 серпня 2022 року), зі ставко по кредиту 0,01% річних (на строкову частину основного боргу.
Кредитний договір сторонами  нотаріально не посвідчувався.
13 жовтня 2020 року  приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. був вчинений  та зареєстрований в реєстрі виконавчий напис № 2729 про стягнення з ОСОБА_1   на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором  в сумі 37882,66 грн, 
10 листопада 2020 року  приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л.  було відкрите виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса.
В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначив, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на момент вчинення  приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. оспорюваного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитний договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована.
Укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення  виконавчого напису, не був  посвідчений нотаріально, відтак, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням приватним нотаріусом під час вчинення виконавчого напису вимог ст.ст.87, 88 Закону України " Про нотаріат" та Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року задоволені позовні вимоги  ОСОБА_1 до АТ "Банк Форвард", треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Павелків Т.Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 13 жовтня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.В., зареєстрований в реєстрі за № 2729,  про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості в сумі  37882,66 грн.
Стягнуто з АТ "Банк Форвард" на користь  ОСОБА_1   судовий збір у розмірі 1073,60 грн. та 536,80 грн.
Не погоджуючись зазначеним рішенням,  відповідач подав апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В апеляційній скарзі посилається на те, що  банк надав нотаріусу не лише розрахунок заборгованості за кредитним договором, а і виписки по рахунку, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що доводили безспірність вимог відповідача. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені законодавством та ти що, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів,  а також не зобов`язаний повідомляти боржника про стан заборгованості за кредитним договором. Звертає увагу суду, що вчиняючи напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які вичерпно викладені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів листів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 1999 року №1172 та за наявності всіх умов, які передбачені Законом України «Про нотаріат» тощо. Зауважує, що суд першої інстанції мав встановити факти, відповідно до ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат». Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сума боргу є спірною та відсутності безспірності відносин сторін щодо виконання зобов`язання, а також не надав доказів того, що на час вчинення виконавчого напису його заборгованість за кредитним договором була відсутня або була в іншому розмірі ніж зазначено у виконавчому листі.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судове засідання  представник відповідача та треті особи  не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.88-89, 74), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим  колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у  їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Представник  ОСОБА_1 адвокат Поліщук С.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове  засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що  13 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. було вчинено виконавчий напис № 2729 про стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 200213255 від 9 серпня 2019 року, укладений з ПАТ "Банк Форвард", правонаступником якого є АТ "Банк Форвард" за період з 12 серпня 2020 року  по 11 вересня 2020 року заборгованості в розмірі 37882,66 грн.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме: п.1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині "а після слів "заставлене майно" доповнити словами " крім випадку, передбаченого п.11 цього переліку)"; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: "11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення  стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання.
Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції  виходив із того, що  оскаржуваний виконавчий напис, вчинений нотаріусом 13 жовтня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду  від 22 лютого 2017 року у справ № 826/20084/14. В матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому вказані обставини стали ще однією підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За загальним правилом  статей 15,16 ЦК України   кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право  звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою ст. 16 ЦК України, або   в іншім способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.8 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі  у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.  Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному  порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»  визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами, організаціями - не більше одного року.  Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлений інший строк давності, виконавчий напис видається  у межах цього строку.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 висловила наступну правову позицію.
Кредитний договір, який не було нотаріально посвідчено, з 22 лютого 2017 року  не може відноситися до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у розумінні положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Тобто, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим (укладений в простій письмовій формі), не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладений у простій письмовій формі, тобто нотаріально не посвідчений.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що під час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом не було дотримано вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
У вказаній  постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі №910/10374/17 зазначено, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Апеляційна скарга не містить обґрунтувань незаконності рішення суду в частині вирішення позову, а лише містить посилання на норми матеріального права та їх аналіз, які регулюють дані правовідносини.
Оскільки виконавчий напис всупереч вимогам діючого законодавства вчинено на договорі, який нотаріально не посвідчений, що є самостійною підставою для визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не заслуговують на увагу судової колегії доводи скаржника про відсутність в матеріалах справи доказів, які підтверджують, що заборгованість є спірною.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст. ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, 
суд,-
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Форвард»  залишити  без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
 
Постанова складена  12 січня 2024 року.

 
Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна
 
Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                                  А.М. Стрижеус