ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року	Львів	Справа № 380/16365/22 пров. № А/857/3041/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р., 
суддів                                                           Гудима Л.Я., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року в справі №380/16365/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції – Чаплик І.Д.,
час ухвалення рішення – 12.01.2023 року,
місце ухвалення рішення – м.Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                                  ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому просила:
1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 913060815771 від 03.11.2022 про відмову у перерахунку пенсії      ОСОБА_1 ;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця на підставі Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII зарахувавши до стажу роботи на посадах, які дають право на пенсію державного службовця період: з 14.04.1993 по 19.12.2011 із урахуванням довідок від 26.10.2022 № 204/74-22/307 та 203/74-22/37, та провести виплату із урахуванням виплачених сум.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 03.11.2022 №913060815771 про відмову у перерахунку пенсії       ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця відповідно до Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи на посадах в митних органах з 14.04.1993 по 19.12.2011, із урахуванням довідок від 26.10.2022 №203/7.4-22/37 та від 26.10.2022 №204/7.4-22/37 про складові заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії державного службовця з часу звернення за призначенням пенсії – 31 жовтня 2022 року.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач – ГУ ПФУ у Львівській області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на день набрання чинності Закону №889 (станом на 01.05.2016), позивачка не займала посаду державного службовця та у зв`язку з відсутністю на цю дату стажу державного службовця, провести перерахунок пенсії (перехід з пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 26.10.2022 №203, 204/7.4-22/37, виданих Державною митною службою України (Львівською митницею) немає законних підстав.
Позивач подала до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене відповідачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та їй призначено пенсію по інвалідності, що сторонами не заперечується.
Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 01.06.1993 переведена на посаду головного інспектора митниці та прийняла присягу державного службовця.
30.03.1995 присвоєно персональне звання «інспектор митної служби 2 рангу»;
31.03.1997 звільнена з посади в зв`язку з ліквідацією Львівської митниці п. 1 ст. 40 КЗпП України;
01.04.1997 призначена на посаду інспектором ЗРМ;
01.06.1999 призначена на посаду старшим інспектором ЗРМ;
05.06.1999 присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби 1 рангу»;
15.06.2001 присвоєно персональне звання «Радник митної служби 3 рангу»;
06.08.2003 призначена на посаду головним інспектором ЗРМ;
01.04.2004 присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби 3 рангу»;
17.04.2005 звільнена відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України в порядку переведення в Львівську митницю;
18.04.2005 призначена на посаду головного інспектора сектора обліку банківських та касових операцій відділу фінансів та бухгалтерського обліку;
18.07.2005 звільнена з посади головного інспектора сектора обліку банківських та касових операцій відділу фінансів та бухгалтерського обліку відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України в порядку переведення в Яворівську митницю;
19.07.2005 призначена на посаду головного інспектора сектора обліку банківських та касових операцій відділу фінансів та бухгалтерського обліку;
13.02.2006 переведена на посаду головного інспектора сектора обліку банківських та касових операцій відділу бухгалтерського обліку та звітності;
08.08.2006 переведена на посаду головного інспектора сектора обліку банківських і касових операцій, ведення розрахунків з Державним бюджетом з податків та зборів служби фінансів, бухгалтерського обліку та звітності;
28.02.2007 звільнена у зв`язку із переведенням до Західного регіональної митниці п. 5 ст. 36 КЗпП України;
01.03.2007 призначена на посаду головного інспектора відділу обліку банківських та касових операцій, ведення розрахунків з Державним бюджетом з податків і зборів служби фінансів, бухгалтерського обліку та звітності;
30.04.2008 звільнена з займаної посади згідно з  п. 5 ст. 36 КЗпП України у порядку переведення у Львівську митницю;
01.05.2008 призначена на посаду головного інспектора відділу обліку банківських та посадових операцій, ведення розрахунків з Державним бюджетом з податків і зборів служби фінансів, бухгалтерського обліку та звітності;
19.12.2011 звільнена із займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України у зв`язку з набуттям інвалідності ІІ групи.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 03.11.2022 №913060815771 відмовлено ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Рішення мотивоване тим, що робота на посадах в органах державної митниці служби України зараховується до стажу державної служби особам, яким не присвоювалися спеціальне звання. Отже до стажу державної служби не зараховується період роботи у митниці з 14.04.1993 по 19.12.2011, оскільки позивачу було присвоєно персональне звання радника митної служби. Відтак на день набрання чинності Закону №889 (станом на 01.05.2016) позивач не займала посаду державного службовця та у зв`язку з відсутністю на цю дату  стажу державного службовця провести перерахунок пенсії (перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу») з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 26.10.2022 №203,204/7.4-22/37 підстав немає.
Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернулася з цим позовом до суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Ухвалюючи оскаржуване в цій справі рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, 31.10.2022 про переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», має стаж державного службовця 18 років 6 місяців 17 днів, що і дає право на переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Однак вирішуючи спірні правовідносини, колегія суддів виходить з наступного.
Право на пенсійне забезпечення державних службовців визначено Законом № 889-VIII, який набув чинності 01.05.2016.
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, втратив чинність Закон № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Таким чином, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Така позиція апеляційного суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 13.02.2019 за результатами апеляційного перегляду рішення Верховного Суду 04.04.2018 у зразковій справі № 822/524/18.
Отже, незважаючи на те, що з 01.05.2016 Закон № 3723-XII втратив чинність, після вказаної дати особи, що працювали на державній службі за наявності передбачених статтею 37 цього Закону підстав, мають право на пенсію державного службовця.
Водночас обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII і розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Такі ж висновки щодо застосування норм права неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03.07.2018 у справі № 265/3709/17, від 19.03.2019 у справі № 357/1457/17, від 15.08.2019 у справі № 676/6166/17, від 01.04.2020 у справі № 607/9429/17.
Матеріалами справи, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 стверджується, що остання 14.04.1993 призначена на посаду інспектора Львівської митниці та 01.06.1993 прийняла присягу державного службовця (записи №7-8).
Відповідно до записів №28, 29 трудової книжки позивача, 19.12.2011 ОСОБА_1 звільнена із посади головного інспектора відділу обліку банківських та посадових операцій, ведення розрахунків з Державним бюджетом з податків і зборів служби фінансів, бухгалтерського обліку та звітності за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з набуттям інвалідності ІІ групи.
Колегія суддів зауважує, що подальші записи про проходження державної служби позивачем відсутні, трудову діяльність остання в подальшому не здійснювала, позаяк ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності державного службовця, отримання якої припиняється у випадку проходження державної служби.
Відтак, судовим розглядом встановлено, що позивач станом на 01.05.2016 р. (день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 р. № 889-VIII) не займала посади державної служби, оскільки звільнена з такої ще в 2011 році та в наступному трудову діяльність на посадах державної служби не здійснювала.
Зазначена обставина унеможливлює (виключає можливість) призначення пенсії державного службовця за пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, оскільки мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII “Про державну службу” особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII “Про державну службу” займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Щодо можливості призначення пенсії державного службовця ОСОБА_1 за пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, колегія суддів наголошує, що на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII “Про державну службу” мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII “Про державну службу” мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
За встановлених обставин справи, стаж державного службовця ОСОБА_1 становить менше 20 років, а саме: 18 років 6 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-XII.
Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про задоволення позову.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -
                                                   ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року в справі №380/16365/22 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 03 січня 2024 року.