27.03.24
22-ц/812/465/24
Справа номер 487/8103/23 Головуючий суду першої інстанції – Рак Л. М. 
Провадження номер 22-ц/812/465/24 Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року м. Миколаїв 

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Локтіонової О. В.,
суддів – Серебрякової Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Богуславською О. М., 
за участі представника заявника – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , яка подана через його представника ОСОБА_1 , на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2024 року, повний текст якої складено 02 лютого 2024 року, постановлену за скаргою ОСОБА_2 на постанову про звернення стягнення на доходи боржника, 

В С Т А Н О В И В:

 
Короткий зміст заявлених вимог

В листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаною скаргою, яку обґрунтовував наступним.
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 липня 2010 року з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 липня 2010 року до досягнення дітьми повноліття. 
На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі – Заводський ВДВС м.Миколаєва).
За заявою стягувача ОСОБА_3 державним виконавцем 02 жовтня 2023 року був зроблений розрахунок заборгованості по аліментам, з врахуванням повідомлення стягувача про відсутність заборгованості по аліментам станом на 01 серпня 2022 року та з врахуванням отриманих відповідей з Державної податкової служби України, про те, що боржник  ОСОБА_2  отримує дохід не тільки у вигляді пенсії, а й у Військовому інституті КНУ імені Тараса Шевченка. Державним виконавцем було нараховано заборгованість за аліментами станом на 30 вересня 2023 року у сумі 55 201, 80 грн.
02 жовтня 2023 року старшим державним виконавцем Заводського ВДВС м.Миколаєва Білецькою С. В. винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника у розмірі 55 201, 80 грн, яку було направлено на виконання до Військового інституту КНУ імені Тараса Шевченка за місцем отримання доходів боржником. 
Заявник вказував, що з 21 березня 2023 року його син ОСОБА_6 проживає разом із ним у м.Києві. Він не має заборгованості за аліментами, оскільки ОСОБА_3 у період з 01 серпня 2022 року по 21 березня 2023 року користувалася його пенсійною картою, знявши з неї готівку у сумі 67 408 грн. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив скасувати постанову державного виконавця про звернення стягнення на доходи боржника від 02 жовтня 2023 року у виконавчому провадженні №39038943.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

 
Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2024 року у задоволені скарги відмовлено.
Судове рішення мотивоване тим, що заявником не надано доказів сплати аліментів на користь стягувача у передбачений законом спосіб. Незгода боржника з розміром заборгованості свідчить про наявність спору щодо визначення розміру аліментів, що підлягає вирішенню у позовному провадженні.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість і незаконність ухвали суду, просив її скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги. 
 
Апелянт зазначав, що судом першої інстанції не надано правової оцінки тому факту, що він передав свою пенсійну карту стягувачу, щоб вона використовувала 1/6 частину коштів, призначених для сплати аліментів, але стягувач отримувала всю пенсію. Оскільки ОСОБА_3 отримувала від нього кошти в більшому розмірі ніж необхідно, то заборгованості взагалі не могло виникнути.
 
В свою чергу, судом зазначено, що боржник не погоджується з розміром заборгованості, а значить є спір щодо неї. Проте суд не обчислив реальний розмір заборгованості. 

 
Позиція органу державної виконавчої служби

 
Заводський ВДВС м.Миколаєва подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечував проти її задоволення, вказуючи на те, що державний виконавець, приймаючи рішення щодо винесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника  ОСОБА_2 від 02 жовтня 2023 року, діяла виключно в межах своєї компетенції та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування постанови.

Фактичні обставини справи

На виконанні Заводського ВДВС м.Миколаєва перебуває виконавче провадження №39038943 про стягнення з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання синів: ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  та ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 липня 2010 року до досягнення дітьми повноліття.
 
11 листопада 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника ОСОБА_2 , яку було направлено на виконання до ГУ ПФУ у Миколаївській області. 
27 вересня 2023 року до Заводського ВДВС м.Миколаєва надійшла заява стягувача ОСОБА_3 про надання розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період з 01 серпня 2022 року по 30 вересня 2023 року.
З відповіді ДПС України про джерела отримання доходів від 26 вересня 2023 року державному виконавцю стало відомо, що боржник отримує дохід у Військовому інституті КНУ імені Тараса Шевченка. 
Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів від 02 жовтня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 30 вересня 2023 року становила 55 201,80 грн. 
02 жовтня 2023 року старшим державним виконавцем Заводського ВДВС м.Миколаєва Білецькою С. В. винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника, що він отримує у Військовому інституті КНУ імені Тараса Шевченка.
 
Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.05.2023 ОСОБА_7 має фактичне проживання у АДРЕСА_1 . 
 
Відповідно до такої ж довідки від 18.09.2023 року ОСОБА_8 має фактичне проживання за цією ж адресою. 
 
ОСОБА_7 з 01 вересня 2023 року навчається у ДНЗ «Київський професіональний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою», про що свідчить довідка цього закладу.
 
З виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 у АТ «Державний ощадний банк України» за період з 01.08.2022 по 01.09.2023 вбачається, що на нього зараховувалася пенсія та здійснювалося зняття коштів.

 
Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування
Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Із наведеними конституційними положеннями кореспондується частина перша статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року в справі №1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Частиною першою статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частин 1, 3 статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Згідно з частинами 3, 4, 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником.
Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Судом встановлено, що заявник є платником аліментів на підставі рішення суду. У 2013 році державний виконавець звертав стягнення на дохід ОСОБА_2  у вигляді пенсії. У жовтні 2023 року державним виконавцем було встановлено, що заявник є отримувачем доходів у Військовому інституті КНУ імені Тараса Шевченка. Йому було нараховано заборгованість по сплаті аліментів у сумі 55 201,80 грн. У зв`язку з встановленим державний виконавець звернув стягнення на дохід заявника, який ним отримується у вказаному інституті. Доказів відсутності у нього заборгованості по сплаті аліментів, крім виписки по картковому рахунку у банку, ОСОБА_2 не надав. 
Встановивши вказане, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги заявника про скасування постанови державного виконавця від 02 жовтня 2023 року про звернення стягнення на доходи боржника.
Посилання ОСОБА_2 на те, що в нього відсутня заборгованість за аліментами, оскільки ОСОБА_3 користувалася його пенсійною карткою і знімала з рахунку суми більші ніж визначений судом розмір аліментів, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вказане належними доказами не доведено. Виписка по картковому рахунку заявника не підтверджує факту передання ним банківської карти ОСОБА_3 , зняття наявних на ній сум саме нею і за вимогами про стягнення аліментів на її користь.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін, оскільки його висновок відповідає обставинам справи та вимогам законодавства .

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана через його представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді         Т. В. Серебрякова 

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 27 березня 2024 року.