ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/300/24 Справа № 203/6421/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Смольняков О. О. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко  О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 січня 2024 року                                                                м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Ігнатенка О.М. на постанову судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року щодо 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП,- 
       за участю:
особи, яка притягається до 
адміністративної відповідальності                                  ОСОБА_1 ВСТАНОВИВ:
Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
При обставинах, встановлених місцевим судом, 19.10.2023 року, о 23 год 52 хв., м. Дніпро Центральний район буд. 6, водій ОСОБА_1 , керував т.з. Chevrolet Lacetti NF196, р/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода. Від проходження огляду на місці чи в медичному закладі у лікаря- нарколога відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
       Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що постанова судді невмотивована, не відповідає реальним обставинам справи та наявним доказам.
Вказує, що працівники поліції ввели його в оману, не роз`яснивши наслідків відмови від проходження огляду, у зв`язку з чим він не знав про суворість відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зазначає, що підстав для його огляду не було та його не відсторонили від керування транспортним засобом.
Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, який, в тому числі, звернув увагу на те, що під час події діяв в стані крайньої необхідності, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, вважаю їх частково прийнятними з огляду на таке.
       Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
       За приписами вказаної норми закону ст. 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні.
       Статтею 17 КУпАП визначено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. 
       Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
       Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
       В постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини. 
       Так, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
       За поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наданими під час апеляційного провадження, 19.10.2023 року о 23:52 год., під час його відпочинку з дружиною в Premier Hotel Abri за адресою: Ярмарковий узвіз, 1, м. Дніпро, від паркувальника транспортних засобів цього закладу надійшла до нього вимога перепаркувати автомобіль Chevrolet Lacetti NF196, р/н НОМЕР_1 , оскільки він заважав проїзду інших транспортних засобів гостей готелю, які не могли покинути його територію через авто. На зауваження ОСОБА_1 , що він не може виконати його прохання через перебування у стані алкогольного сп`яніння, паркувальник продовжив наполягати на своєму проханні, а виконати власними силами перепаркування автомобіля працівники готелю категорично відмовились. В подальшому стало відомо, що у паркувальника відсутнє право на керування транспортними засобами. Вказав, що умислу на керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не мав, погодився перепаркувати свій автомобіль на інше місце в радіусі місцезнаходження готелю під тиском його працівників. Відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не заперечував факт його вживання.
       Такі покази ОСОБА_1 узгоджуються зі змістом відеозапису боді-камер поліцейських, який є належним доказом у цьому провадженні. Дійсно, як вбачається з відеозапису, його зміст підтверджує версію особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в тому числі, й про те, що після виконання поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП та відсторонення водія від керування транспортним засобом та необхідності його прибрати з дороги, оскільки він заважав вільному проїзду інших транспортних засобів, враховуючи, що за часом почалась комендантська година у м. Дніпрі та будь-який інший водій не мав можливості доїхати до місця події через її запровадження, особа, яка в готелі відповідає за транспортні засоби, не мала право на керування ними, після умовлянь та ґвалту з цього приводу, адміністратор готелю погодилась перепаркувати вищезазначений транспортний засіб на інше місце. 
       Тобто можна стверджувати, що ОСОБА_1 20.10.2023 року перебував у стані крайньої необхідності, оскільки усував небезпеку, яка загрожувала власності, правам і свободам громадян, оскільки ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами. 
       Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). 
       Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення. 
       Таким чином, ОСОБА_1 було вчинено дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 130 КУпАП, проте на нього не може бути накладене адміністративне стягнення, оскільки правопорушення було вчинено за відсутності умислу, тобто в стані крайньої необхідності.
       Зазначені обставини судом першої інстанції встановлені не були, а тому суд не мав змоги надати їм належну оцінку. 
       Відповідно п. 4 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони. 
       Враховуючи вищевикладене, вважаю за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції з ухваленням нової постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
       Керуючись п. 4 ст. 247, 294 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  — задовольнити частково.
Постанову судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року щодо  ОСОБА_1  у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо  ОСОБА_1  закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                         О.М.Кононенко