ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 р. 	Справа № 525/429/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Чалого І.С. ,  Катунова В.В. 
за участю секретаря судового засідання  Євсєєвої М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07.02.2024, суддя Прасол Я.В., по справі № 525/429/22
за позовом    ОСОБА_1  
до    Поліцейського СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області старшого сержанта поліції Балаклійця Максима Володимировича ,    Головного управління Національної поліції в Полтавській області                   
про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила скасувати постанову поліцейського СРПП ВП № 3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області старшого сержанта поліції Балаклійця М.В. від 09.02.2022 серії БАБ № 840574 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 125, ч. ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП.
Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 19.01.2024 позовні вимоги задоволено частково.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №840574 від 09.02.2022 за ст. 125, ч. ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 скасовано та надіслано справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань юридичної особи Головного управління Національної поліції в Полтавській області понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5413,1 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на не врахування судом першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративних правопорушень, а саме відеозапису, що призвело до невірного вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судовим розглядом, 09.02.2022 поліцейським СРПП ВП № 3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області старшим сержантом поліції Балаклійцем М.В. винесено постанову серії БАБ № 840574, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 125, ч. ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП, із накладенням стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 грн.
За даними оскаржуваної постанови, 09.02.2022 о 09 год. 25 хв. на а/д Велика Багачка -Красногорівка - Якимове ОСОБА_1 , керувала автомобілем «ЗАЗ Т13110» днз НОМЕР_1 , у якого не працювала права фара, не маючи права керування транспортним засобом та полісу обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, чим порушила п.п. 31.4.3 п. 31.4, п. 2.1 «а», п. 2.1 «г» ПДР України.
Позивач, не погоджуючись із постановою у справі про адміністративне правопорушення, звернулась до суду із даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України. 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п. п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Частиною 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до п.п. 31.4.3 п. 31.4 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: зовнішні світлові прилади: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.
Статтею 125 КУпАП встановлено, що інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, - тягнуть за собою попередження.
Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з п. 2.1 «г» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Пунктом 2.4 ПДР України передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 2  ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 36 КУпАП встановлено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Пунктом 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Отже, доказами є такі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Положення зазначеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Так, на підтвердження правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем надано відеозапис адміністративного правопорушення.
Із дослідженого відеозапису встановлено, що при перевірці документів після зупинки транспортного засобу позивачем на вимогу працівника поліції не надано посвідчення водія на право керування транспортним засобом та страховий поліс.
Зазначені обставини позивач не заперечувала та у позовній заяві пояснювала, що у даний момент прямувала до Територіального сервісного центру для отримання нового посвідчення, оскільки термін дії попереднього скінчився. Відсутність страхового полісу позивач пояснювала тим, що власник транспортного засобу – ОСОБА_2 є учасником бойових дій, а тому не має обов`язку отримання страхового полісу.
При цьому, підставою для зупинки транспортного засобу «ЗАЗ Т13110» днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 стало порушення п.п. 31.4.3 п. 31.4 ПДР, а саме не працювала права фара. 
Втім, під час зупинки транспортного засобу позивач не мала при собі та не надала на вимогу працівника поліції посвідчення водія на право керування транспортним засобом та страховий поліс.
Отже, наданим відеозаписом підтверджується ненадання позивачем на вимогу працівника поліції посвідчення водія на право керування транспортним засобом та страхового поліса, що є адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 1, ч. 2 ст. 126 КупАП.
Стосовно посилань позивача на відсутність підстав для зупинки транспортного засобу колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до п. 13.1 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.03.2009 року № 111, підставою для зупинення транспортних засобів є, зокрема, таке: порушення ПДР водіями, наявність даних, що свідчать про причетність транспортного засобу, його водія, пасажирів або вантажу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, злочину чи адміністративного правопорушення, необхідність опитування водія чи пасажирів про обставини скоєння ДТП, адміністративного правопорушення, злочину, свідками якого вони є або могли бути, необхідність залучення водія транспортного засобу для надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або працівникам міліції чи як свідка при оформленні протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.
Частиною 2 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Зазначеною нормою визначено вичерпний перелік підставою для зупинення транспортних засобів, якими керують водії.
Із дослідженого відеозапису встановлено, що після зупинки транспортного засобу «ЗАЗ Т13110» днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 поліцейським було повідомлено, що підставою для зупинки транспортного засобу стало порушення п.п. 31.4.3 п. 31.4 ПДР, а саме не працювала права фара. 
Заперечуючи проти наведеного позивач у позовні заяві зазначала, що під час руху фари працювали, а вимкнені були вже після зупинки транспортного засобу та вимкнення двигуна.
Такі твердження позивачки колегією суддів не приймаються, оскільки суперечать наданому відеозапису, із якого вбачається, що після вимкнення двигуна транспортного засобу ліва фара була ввімкнена.
Крім того, із відеозапису вбачається, що після повідомлення поліцейським причини зупинки – не працюючої правої фари, позивач підійшла до транспортного засобу, оглянула фари, втім заперечень з приводу озвученого поліцейським правопорушення не повідомила. 
Отже, зазначене порушення стало підставою для зупинки поліцейським транспортного засобу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» та вимаганням відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про дорожній рух» у водія пред`явлення документів: посвідчення водія відповідної категорії, поліса обов`язкового страхування.
Стосовно твердження щодо недоведеності вчинення порушення п.п. 31.4.3 п. 31.4 ПДР та відсутності підстав притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 125 КпАП слід вказати, що незгода особи із правопорушенням, що стало підставою для зупинення транспортного засобу, не звільняє від обов`язку виконати вимоги посадової особи поліції щодо перевірки документів.
Натомість, відсутність підстав для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 125 КпАП ще не є достатньою підставою вважати, що не було підстав і для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 126 КпАП, оскільки працівник поліції мав обґрунтовані підстави зупинити транспортний засіб позивача та правомірно вимагав у позивача пред`явити посвідчення водія відповідної категорії та поліс обов`язкового страхування.
Таким чином, оскільки із наданого відеозапису встановлено ненадання позивачем на вимогу працівника поліції посвідчення водія відповідної категорії та поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, колегія суддів вважає доведеним факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 126 КупАП, за яке з урахуванням положень ст. 36 КУпАП до позивача застосовано санкцію у вигляді накладення штрафу в розмірі 3400 грн.
Стосовно доводів позивача щодо порушення поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, незабезпечення права скористатись юридичною допомогою, колегія суддів зазначає наступне.
Провадження у справах про адміністративні правопорушення органами Національної поліції здійснюється в порядку, визначеному розд. IV КУпАП.
Так, відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема порушення правил дорожнього руху.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Так, порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення передбачений гл. 22 КУпАП.
Статтею 276 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Згідно зі ст. 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 283 КУпАП встановлено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу.
Дослідженим у ході судового розгляду справи відеозаписом фіксації правопорушення спростовуються доводи щодо недотримання працівником поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки із наданого відеозапису встановлено, що поліцейським після зупинки транспортного засобу повідомлено позивачу причину зупинки (09:21:00), про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Також, ОСОБА_1 були роз`яснені права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, файл: 0000000_000000_20220209092221_0001 – 09:31:20 год.
Щодо посилань позивача на те, що працівником поліції не вчинялись дії задля надання можливості водію скористатись правовою допомогою слід зазначити, що наданим відеозаписом зафіксовано, що на неодноразові запитання поліцейського щодо бажання позивача скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, у тому числі необхідності отримання правової допомоги, та стосовно часу, який потрібен ОСОБА_1 для здійснення вказаного права, остання чіткої відповіді не надала, відповідних клопотань не заявляла. 
Таким чином колегія суддів зазначає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відповідачем проведений у відповідності із порядком, визначеним гл. 22 КУпАП, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення складена у відповідності до положень ст. 283 КУпАП.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови від 09.02.2022 серії БАБ № 840574.
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє обґрунтоване підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області - задовольнити.
Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07.02.2024 по справі № 525/429/22 - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	І.С. Чалий    В.В. Катунов