ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" лютого 2024 р.                                   Справа №910/11901/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сітайло Л.Г.
суддів:            Корсака В.А. 
          Ходаківської І.П. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2023
у справі №910/11901/23 (суддя Бойко Р.В.)
за позовом Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго"
до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
про стягнення 154 114,90 грн,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Публічне акціонерне товариство "Донбасенерго" (далі - ПАТ "Донбасенерго") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПАТ "НЕК "Укренерго") про стягнення 149 184,57 грн інфляційних втрат та                4 930,33 грн трьох процентів річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань в частині оплати наданих послуг за договором про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності від 09.11.2022 №0112-16013, згідно з актом від 20.11.2022 №ДПРЗ/22/11/20-0112 на суму 7 295 831,88 грн, у зв`язку з чим позивачем нараховано до стягнення з відповідача 149 184,527 грн інфляційних втрат та 4 930,33 грн трьох процентів річних за період з 18.12.2022 по 27.04.2023.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 у справі №910/11901/23 позов задоволено.
Стягнуто з ПАТ "НЕК "Укренерго" на користь ПАТ "Донбасенерго"                     4 930,33 грн трьох процентів річних, 149 184,57 грн інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 2 147,20 грн.
Ухвалюючи зазначене рішення, місцевий господарський суд здійснивши перерахунок заявлених до стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, а також зважаючи на імперативність приписів частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, дійшов висновку, що правомірним є стягнення з ПАТ "НЕК "Укренерго" 149 184,57 грн інфляційних втрат та 4 930,33 грн трьох процентів річних. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ПАТ "НЕК "Укренерго" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 у справі №910/11901/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції без з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Так, скаржник посилається на те, що місцевим господарським судом не взято до уваги, що законодавство забороняє відповідачу оплачувати придбані допоміжні послуги за рахунок коштів, які призначені згідно зі структурою тарифів, затвердженою НКРЕКП, на інші цілі і отримані, зокрема, в оплату послуг з передачі електричної енергії. Тобто відповідач першочергово обмежений не недодержанням своїх обов`язків власних контрагентів, а положеннями пп. 14, 43, п. 2.3, абз. 12 п. 1.4 ліцензійних умов провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 09.11.2017 №1388.
Також, апелянт вважає, що враховуючи специфіку відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні, обґрунтованим є зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних на 95%.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2023 апеляційну скаргу ПАТ "НЕК "Укренерго" у справі №910/11901/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Корсак В.А., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11901/23. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги ПАТ "НЕК "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/11901/23.
25.12.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/11901/23.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/11901/23. Розгляд апеляційної скарги ПАТ "НЕК "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 у справі №910/11901/23 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Позивач, у порядку статті 263 ГПК України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ПАТ "НЕК "Укренерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 у справі №910/11901/23 - без змін.
Так, позивач вважає, що ПАТ "НЕК "Укренерго" не звільнене від належного та своєчасного виконання зобов`язань за договором, зокрема, у частині оплати наданих допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності. Доводи відповідача в цій частині не є підставою для незастосування до правовідносин сторін у справі норм статей 611, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Матеріалами справи підтверджується, а ПАТ "НЕК "Укренерго" в апеляційній скарзі не спростовується факт прострочення відповідачем оплати за послуги, у зв`язку з чим у позивача виникло право нарахування сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.
ПАТ "Донбасенерго" також зазначає, що клопотання ПАТ "НЕК "Укренерго" про зменшення розміру нарахованих річних належним чином доказово не обґрунтовано.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
09.11.2022 між ПАТ "НЕК "Укренерго" акцептовано заяву-приєднання ПАТ "Донбасенерго" до договору №0112-16013 про надання допоміжних послуг (для забезпечення регулювання частоти та активної потужності в ОЕС України, а саме: забезпечення резервів заміщення - третинне регулювання).
Цей договір є договором приєднання, в розумінні статті 634 ЦК України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому (пункт 1.1 договору).
Згідно з пунктом 1.2 договору ПДП зобов`язується надавати допоміжні послуги з регулювання частоти та активної потужності (далі - ДП) у частині забезпечення одного або більше резервів: резервів підтримки частоти (первинне регулювання), резервів відновлення частоти (вторинне регулювання) і резервів заміщення (третинне регулювання), відповідно до умов цього договору, а ОСП зобов`язується здійснювати оплату за надані ДП відповідно до умов цього договору та Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №307 (далі - Правила ринку).
Відповідно до пункту 1.3 договору надання ПДП ОСП письмової згоди на приєднання до цього договору (далі - заява-приєднання), що є додатком 1 до договору, є погодженням пропозиції на приєднання до цього договору, а також зобов`язанням щодо виконання Правил ринку. Заява-приєднання надається з відкладальною обставиною, якою є реєстрація ПДП зі сторони ОСП.
Пунктом 1.4 договору встановлено, що придбання ДП здійснюється згідно з процедурою та умовами придбання ДП, визначеними Правилами ринку.
За умовами пункту 1.5 договору, останній укладається за умови приєднання ПДП до договору про врегулювання небалансів електричної енергії та договору про участь у балансуючому ринку.
Загальна вартість цього договору складається з суми всіх платежів, здійснених ОСП на користь ПДП протягом дії цього договору за надані на умовах цього договору ДП. Обчислення платежів та розрахунок цін здійснюється відповідно до Правил ринку (пункт 2.1 договору).
У пункті 3.1 договору (тут і надалі в редакції на момент укладення) зазначено, що обсяги фактично наданих ДП упродовж кожного розрахункового періоду розраховуються за результатами моніторингу надання ДП, який проводиться відповідно до Правил ринку.
Для визначення фактичного обсягу ДП ОСП керується даними інформаційного обміну, що здійснюється між ПДП та ОСП, відповідно до Правил ринку (пункт 3.2 договору).
Пунктами 6.1-6.4 договору передбачено, що виставлення рахунків та здійснення платежів у рамках розрахункових сум здійснюються відповідно до процедур та графіків, зазначених у цьому договорі та Правил ринку.
ПДП складає та направляє ОСП два примірники підписаного зі своєї сторони акта приймання-передачі наданих допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності (далі - акт) до 08 числа місяця, наступного за тим, у якому такі послуги надавались.
ОСП розглядає та у разі відсутності зауважень підписує акт протягом трьох робочих днів з дати його отримання від ПДП або направляє мотивовану відмову від його підписання із зазначенням недоліків, що повинні бути усунені.
ОСП здійснює остаточний розрахунок з ПДП протягом 10 робочих днів після підписання сторонами акта, з дати направлення акта ПДП на адресу ОСП (у випадку не підписання або не направлення акта, або мотивованих зауважень до нього п`ятиденний строк), за умови реєстрації ПДП податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ПДП грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих ДП.
Договір набирає чинності з моменту акцептування ОСП заяви-приєднання ПДП, про що ОСП повідомляє ПДП, і є чинним до 31 грудня поточного року включно, у якому була подана заява-приєднання (пункт 12.1 договору). 
Відповідно до пункту 12.2 договору, якщо жодна з сторін не звернулася до іншої сторони не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього договору з ініціативою щодо розірвання, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.
Пунктом 13.1 договору передбачено, що цей договір може бути змінений ОСП в односторонньому порядку у разі внесення змін регулятором до типового договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності.
У такому випадку зміни до цього договору вносяться ОСП протягом 10 днів з дня набрання ними чинності (пункт 13.2 договору).
На виконання зобов`язань за договором 12.12.2022 позивачем з супровідним листом від 12.12.2022 №01-1.3/01133 направлено ПАТ "НЕК "Укренерго" в електронній формі підписані зі свого боку КЕП акт від 20.11.2022 №ДПРЗ/22/11/20-0112 та рахунок-фактуру від 12.12.2022 №1212202220110112.
Також ПАТ "Донбасенерго" зареєструвало у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 20.11.2022 №332, що підтверджується квитанцією від 15.12.2022.
В свою чергу, ПАТ "НЕК "Укренерго" частково та з простроченням сплачено грошові кошти в розмірі 7 209 684,71 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: від 08.02.2023 №9020 на суму 702 296,87 грн, від 14.02.2023 №9293 на суму 252 537,62 грн, від 17.02.2023 №КК9395 на суму 611 963,13 грн, від 24.02.2023 №КК9598 на суму 162 237,44 грн, від 28.02.2023 №9686 на суму 365 779,02 грн, від 01.03.2023 №9728 на суму 464 717,42 грн, від 13.03.2023 №137 на суму                     589 099,33 грн, від 23.03.2023 №458 на суму 276 094,01 грн, від 24.03.2023 №КК522 на суму 616 314,18 грн, від 29.03.2023 №КК632 на суму 618 159,36 грн, від 31.03.2023 №ДП695 на суму 873 218,39 грн, від 12.04.2023 №1242185852001 на суму 373 408,19 грн, від 13.04.2023 №ДП-1193 на суму 464 717,42 грн, від 14.04.2023 №1243191816101 на суму 464 717,42 грн, від 27.04.2023 №1255580779501 на суму 374 424,91 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ "Донбасенерго" стверджує, що ПАТ "НЕК "Укренерго" порушено зобов`язання за спірним договором, в частині своєчасної оплати наданих послуг, згідно з актом від 20.11.2022 №ДПРЗ/22/11/20-0112 на суму 7 295 831,88 грн, у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 149 184,57 грн та трьох процентів річних в сумі 4 930,33 грн, нарахованих за період з 18.12.2022 по 27.04.2023.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи
Відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив таке. 
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частиною 1 статті 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що допоміжні послуги - це послуги, визначені цим Законом та правилами ринку, які оператор системи передачі закуповує у постачальників допоміжних послуг для забезпечення сталої і надійної роботи об`єднаної енергетичної системи України та якості електричної енергії, відповідно до встановлених вимог.
Оператор системи передачі забезпечує роботу ринку допоміжних послуг та придбаває допоміжні послуги з метою дотримання операційної безпеки ОЕС України (пункт 13 частини 1 статті 33 Закону України "Про ринок електричної енергії").
За приписами пункту 1 частини 3 статті 69 Закону України "Про ринок електричної енергії" на ринку допоміжних послуг можуть придбаватися/надаватися допоміжні послуги для забезпечення регулювання частоти та активної потужності в ОЕС України, а саме: резервів підтримки частоти (первинне регулювання); резервів відновлення частоти (вторинне регулювання); резервів заміщення (третинне регулювання).
Згідно з частиною 7 статті 69 Закону України "Про ринок електричної енергії" купівля допоміжних послуг здійснюється на підставі договорів про надання допоміжних послуг, що укладаються на підставі типових договорів про надання допоміжних послуг. Типові договори про надання допоміжних послуг затверджуються Регулятором.
Факт надання позивачем відповідачу у період з 11.11.2022 по 20.11.2022 послуг для забезпечення резервів заміщення, згідно з актом від 20.11.2022 №ДПРЗ/22/11/20-0112 вартістю 7 295 831,88 грн, не заперечується сторонами.
Як зазначалось вище, пунктом 6.4 договору передбачено, що ОСП здійснює остаточний розрахунок з ПДП протягом 10 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення акта ПДП на адресу ОСП (у випадку не підписання або не направлення акта, або мотивованих зауважень до нього п`ятиденний строк) за умови реєстрації ПДП податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України, шляхом перерахування на поточний рахунок ПДП грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих ДП.
Разом із тим, місцевим господарським судом встановлено, що після укладення сторонами договору, внесено зміни до Тимчасового порядку придбання допоміжної послуги для забезпечення регулювання частоти та активної потужності в ОЕС України, а саме забезпечення резервів заміщення (третинне регулювання). 
Так, станом на дату виставлення акта від 20.11.2022 №ДПРЗ/22/11/20-0112 та рахунка-фактури від 12.12.2022 №1212202220110112, пунктом 8.3 Тимчасового порядку передбачалось, що ОСП здійснює остаточний розрахунок з ПДП протягом 5 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення або в електронному вигляді з накладанням кваліфікованого електронного підпису рахунку за надану ДП на адресу ОСП за умови реєстрації ПДП податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ПДП грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих ДП.
Згідно з пунктом 8.2 Тимчасового порядку ОСП розглядає та, у разі відсутності зауважень, підписує акт протягом 5 робочих днів з дати його отримання від ПДП або направляє мотивовану відмову від його підписання із зазначенням недоліків, що повинні бути усунені.
З огляду на те, що акт підписаний обома сторонами (шляхом накладення КЕП) без зауважень, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що в даному випадку немає значення коли саме був направлений акт та рахунок відповідачу, оскільки з пункту 8.3 Тимчасового порядку вбачається, що підрахунок строку на оплату спірних послуг від дати направлення застосовується за умови не підписання сторонами акта.
Враховуючи, що акт від 20.11.2022 №ДПРЗ/22/11/20-0112 підписаний представником відповідача 14.12.2022 (в межах встановленого пунктом 8.2 Тимчасового порядку строку, то відповідно саме з цієї дати підлягає обрахунку строк на оплату послуг.
Відтак, ПАТ "НЕК "Укренерго" мало оплатити послуги за актом від 20.11.2022 №ДПРЗ/22/11/20-0112 до 21.12.2022 включно.
У той же час, з наявних в матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що ПАТ "НЕК "Укренерго" частково та з простроченням сплачено позивачу грошові кошти у загальному розмірі 7 209 684,71 грн.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).
Оскільки, згідно з умовами Тимчасового порядку, відповідач повинен був оплатити надані позивачем послуги до 21.12.2022 включно, однак такий обов`язок був частково та з простроченням виконаний останнім, то відповідно ПАТ "НЕК "Укренерго" є таким, що з 22.12.2022 прострочило виконання грошових зобов`язань за спірним договором, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування встановленої законом відповідальності.
На переконання судової колегії, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача, що через неналежне виконання учасниками ринку електричної енергії зобов`язань перед ПАТ "НЕК "Укренерго" щодо оплати за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у відповідача виникла заборгованість за договором про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності перед позивачем, оскільки за умовами договору саме відповідач (як оператор системи передачі) взяв на себе зобов`язання здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату допоміжних послуг на умовах визначених договором та законодавством України.
Посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, також правомірно відхилені місцевим господарським судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати послуг.
За приписами статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво. 
Згідно з частиною 2 статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. Тотожні приписи містяться у статті 617 ЦК України.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.
Здійснивши перерахунок вищенаведених компенсаційних виплат, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що заявлені позивачем вимоги, в цій частині, підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 149 184,527 грн інфляційних втрат та 4 930,33 грн трьох процентів річних.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру трьох процентів річних та інфляційних втрат на 95% колегія суддів зазначає таке.
Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Зазначена норма передбачає, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер.
За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Проценти та інфляційні втрати, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто вони є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
За таких обставини, враховуючи, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, тоді як статтями 551 ЦК України та 233 ГК України передбачена можливість зменшення виключно штрафних санкцій, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо можливості їх зменшення.
Також, відповідач посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18. Проте, колегія суддів вказує на те, що наведена постанова не є релевантною до правовідносин сторін.
У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов, може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку, відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.
Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що у справі №902/417/18 умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України, і встановили її у розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, є обмеження розміру санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій.
Таким чином, правовідносини у справах №910/1885/22 та №902/417/18 відрізняються за своїми обставинами, а тому суд не вбачає підстав для врахування зазначених висновків при розгляді даної справи.
Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 у справі №910/11901/23 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПАТ "НЕК "Укренерго" задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 у справі №910/11901/23, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 у справі №910/11901/23 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 у справі №910/11901/23 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго".
4. Матеріали справи №910/11901/23 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Л.Г. Сітайло 

Судді                                                                                          В.А. Корсак

                                                                                          І.П. Ходаківська