27.03.24
22-ц/812/275/24
Справа № 486/2962/23 Головуючий у 1-й інстанції Муругов В. В. 
Провадження № 22ц/812/275/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
27 березня 2024 року                                                 м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
            головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів: Локтіонової О. В., Самчишиної Н. В.,
із секретарем: Богуславською О. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 
за апеляційною скаргою
Департаменту патрульної поліції Національної поліції України
на ухвалу судді Баштанського районного суду Миколаївської області Муругова В. В., постановлену 27 грудня 2023 року у приміщенні суду у місті Баштанка Миколаївської області зі складанням її повного тексту, по справі за позовом 
Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 
про зобов`язання повернути майно в натурі або стягнути його вартість,

В С Т А Н О В И Л А: 

У грудні 2023 року Департамент патрульної поліції звернувся з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути набуте нею майно, у зв`язку з проходженням служби, а саме: бронежилет 2 класу захисту, палицю гумову, наручники металеві, балон газовий «Терен 4М». У разі неможливості повернути майно у натурі, стягнути з колишньої поліцейської ОСОБА_1 , яка звільнена зі служби 7 серпня 2023 року, вартість майна на загальну суму в 6 066 грн 60 коп..
Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2023 року у відкритті провадження за позовом Департаменту патрульної поліції відмовлено.
Суддя мотивував своє рішення тим, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки він має вирішуватися адміністративним судом в порядку КАС України. 
В апеляційній скарзі позивач Департамент патрульної поліції, від імені якого діє представник, просить скасувати ухвалу судді про відмову у відкритті провадження та повернути справу до суду для продовження розгляду. 
При тому посилається на те, що суддею безпідставно застосований висновок, викладений ВП ВС від 12 грудня 2018 року, оскільки обставини справи не є аналогічними. У справі, що розглянута ВП ВС йде мова про повернення коштів, а у позові, що поданий патрульною поліцією ставиться питання про повернення законно набутого майна, підстава для володіння якого у колишньої поліцейської відпала. 
Тому цей спір повинен розглядатися за положеннями статей 1212-1213 ЦК України в порядку цивільного судочинства і не підвідомчий суду адміністративної юрисдикції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження, суддя керувався пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України з тих підстав, що справа не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, так як спір, що виник між сторонами, належить до юрисдикції адміністративного суду.
З такими висновком слід погодитися, враховуючи наступне.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. 
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За вимогами частини 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Відтак, судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Тому Велика Палата Верховного Суду (ВП ВС) при розгляді справи №524/8406/17 у своїй постанові від 29 травня 2019 року проаналізувала вищенаведені положення закону та визначила, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто за передбачених законом умов, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Отже, при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходила службу в структурному підрозділі Департаменту патрульної поліції у період з 2 квітня 2018 року по 7 серпня 2023 року. Під час проходження служби їй було видано майно, яке вона під час звільнення зі служби не повернула.
Зазначаючи про те, що відповідачка отримала майно на законних підставах, які у подальшому відпали, у зв`язку з її звільненням зі служби, позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 або повернути майно в натурі, або відшкодувати на користь патрульної поліції його вартість. 
З огляду на викладене, слід дійти висновку, що приймаючи рішення про підвідомчість спору суду відповідної юрисдикції, суддя суду першої інстанції керуватися саме цими підставами у їх сукупності: суб`єктним складом правовідносин, предметом спору та характером спірних матеріальних правовідносин.
Так, за змістом статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
В той же час статями 2, 5 і пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
В даному випадку, суб`єктами спірних правовідносин, а отже і відповідачем (або позивачем) у спорах, є особи, що перебувають або перебували на публічної службі, де позивачем (або відповідачем) має бути орган, з яким службовець перебував у відповідних публічних відносинах.
За змістом пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України, статей 13, 17-18 Закону України «Про національну поліцію», змістом Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції 6 листопада 2015 року №73, до публічної служби відноситься діяльність на посадах в патрульній поліції.
На посадових осіб патрульної поліції поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених вищезазначеними Законами. 
Як убачається із позовної заяви, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з витребуванням Департаментом патрульної поліції у колишньої поліцейської переданого їй майна під час проходження служби, яке вона не повернула у відповідності до порядку проходження служби, під час звільнення зі служби. При тому позивачем у позові помилково сформульовані вимоги у альтернативний спосіб, зокрема і вимога щодо стягнення вартості майна, якщо воно буде відсутнє у натурі. 
Отже, між сторонами виник спір щодо порядку проходження ОСОБА_1 публічної служби, а також пов`язаних з ним отримання майна та підстав для його повернення під час припинення нею служби в органах патрульної поліції, що виключає розгляд зазначеного спору в порядку цивільного судочинства. 
Тому суддею правильно застосовані правові висновки ВП ВС від 15 травня 2019 року, висловлені нею під час розгляду справи № 826/3985/17 та від 12 грудня 2018 року у справі 804/285/16, в порядку статті 263 ЦПК України. Зокрема, щодо визначення спорів пов`язаних з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, в тому числі, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби, які підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Тобто для вирішення спору про повернення майна або його вартості особою, яка його отримала під час проходження публічної служби та не повернула під час звільнення з публічної служби, судом перевіряється порядок проходження та звільнення зі служби, у відповідності до якого поліцейському видається та ним зберігається майно, а також повертається при звільненні в натурі чи у вигляді відшкодування його вартості. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, так як постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Інші доводи апелянта не спростовують обґрунтовані висновки судді, так як ґрунтуються на помилковому тлумаченні процесуального законодавства, а тому не заслуговують на увагу.
Отже, подана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.
Підстав для розподілу витрат на правову допомогу або судових витрат, колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а ухвалу судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча                                                   О. О. Ямкова        

Судді                                                          О. В. Локтіонова        

                                                                Н. В. Самчишина