УХВАЛА
05 лютого 2024 року                    
м. Київ
 
справа № 388/1205/22
провадження № 61-1610ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І.,                     Литвиненко І. В., 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Касьян Микола Степанович, на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 25 травня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 грудня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки, 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки.
Позов мотивовано тим, що вона є власником земельної ділянки площею                  7,3361 га, кадастровий номер 3521982500:03:000:0303, розташованої на території Гурівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, в порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказувала, що 06 квітня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. У 2012 році сторони дійшли згоди про розірвання договору, що підтверджується додатковою угодою про розірвання договору від 16 березня 2012 року, яка зареєстрована у                            відділі Держкомзему в Долинському районі 13 квітня 2012 року за                                      № 352190004000140. Проте, не зважаючи на домовленості, 27 квітня 2012 року у відділі Держкомзему в Долинському районі було зареєстровано новий договір оренди від 12 лютого 2012 року, який укладено строком на 30 років, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за № 352190004000192, проте вказаний договір її мати не підписувала. 
Разом із тим зазначила, що згідно договору оренди землі від 22 лютого                      2012 року, а саме пунктом 9 договору визначено, що орендна плата становить                    3 % від нормативної оцінки, що складає 4 715,73 грн, яку відповідач починаючи з 2012 року по 2022 рік не сплачував, чим порушив строки виплати орендної плати передбачені пунктами 9,11 договору.
Посилаючись на те, що відповідач систематично порушував умови договору щодо виплати орендної плати, просила розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 22 лютого 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . 
Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 25 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 29 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 25 травня 2023 року залишено без змін.
30 січня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник - адвокат Касьян М. С., на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 25 травня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 грудня 2023 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі                     № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;                             в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами                             статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.
Відповідно до пунктів 2, 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про розірвання договору найму (оренди) - сукупністю платежів за користування майном протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.
Предметом позову є вимоги про розірвання договору оренди землі, ціна позову у цій справі становить 14 147,19 грн (4 715,73 х 3), що станом на 01 січня                  2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн), отже справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.
Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.
Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Сама по собі незгода заявника із судовим рішенням, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб                             (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою                  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Касьян Микола Степанович, на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області               від 25 травня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду                     від 29 грудня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                           Є. В. Петров
 
А. І. Грушицький
 
                                                                                                                           І. В. Литвиненко