ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" лютого 2024 р.           Справа№ 910/6335/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Іоннікової І.А.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Михальської Ю.Б. 

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:
від позивача: Дев`ятка О.Г. (посвідчення адвоката № 294 від 05.01.1994)
від відповідача: не з`явився
від третьої особи-1: не з`явився
від третьої особи-2: Нестеришин Т.С. (ордер серія АА № 1139930 від 20.02.2024, посвідчення адвоката)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2023 
за заявою Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про забезпечення позову
у справі № 910/6335/23 (суддя Карабань Я.А.)
за позовом Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області
до Міністерства юстиції України
треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:
1) Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області
2) Державне підприємство "КОНЯРСТВО УКРАЇНИ"
про скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

Приютівська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування наказів відповідача: від 30.11.2021 за № 4266/5, від 24.01.2022 за № 216/5, від 28.01.2022 за № 261/5, від 28.01.2022 за № 262/5, від 17.02.2022 за № 539/5, від 09.04.2022 за № 1409/5.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 було відкрито провадження у справі № 910/6335/23 та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
В ході розгляду справи в суді першої інстанції, 24.10.2023 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони посадовим особам Міністерства юстиції України чи його територіального органу, включаючи Офіс протидії рейдерству Міністерства юстиції України, Департамент нотаріату та державної реєстрації, Державному підприємству "Національні інформаційні системи", вчиняти будь-які реєстраційні дії на виконання наказів Міністерства юстиції України: 
- від 30.11.2021 за № 4266/5, винесеного на підставі висновку Північно-Східної Регіональної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції скарги від 12.10.2021;
- від 24.01.2022 за № 216/5, винесеного на підставі висновку Центрально-Західної Регіональної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції скарги від 25.11.2021;
- від 28.01.2022 за № 261/5, винесеного на підставі висновку Центрально-Західної Регіональної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції скарги від 25.11.2021;
- від 28.01.2022 за № 262/5, винесеного на підставі висновку Центрально-Західної Регіональної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції скарги від 25.11.2021;
- від 17.02.2022 за № 539/5, винесеного на підставі висновку Центрально-Західної Регіональної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції скарги від 25.11.2021;
- від 09.04.2022 за № 1409/5, винесеного на підставі висновку Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції скарги від 03.12.2021.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2023 відмовлено у задоволенні заяви Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про забезпечення позову.
Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність наявності правових підстав для забезпечення позову.
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Приютівська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2023 у справі № 910/6335/23 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити. 
Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано того, що в контексті зазначених позивачем підстав для застосування заходів забезпечення позову, доказом наявності фактичних обставин, з якими позивач пов`язує застосування обраного ним заходу забезпечення позову є сам факт закриття розділу Державного реєстру прав внаслідок виконання наказів відповідача.
За таких обставин, позивач вважає, що у разі задоволення позову, не забезпечення позову призведе до необхідності повторної державної реєстрації  права власності позивача на земельні ділянки не раніше набуття законної сили рішенням у даній справі, тобто у разі порушення прав та інтересів позивача, останній не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.
Короткий зміст відзиву відповідача на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач наголошує на тому, що позивачем не наведено достатніх, належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 73, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України на вчинення відповідачем дій, які направлені на порушення майнових прав позивача.
Таким чином, на переконання відповідача, заходи забезпечення позову не відповідають процесуальним нормам, що регулюють спірні правовідносини, зокрема вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог немайнового характеру.
Узагальнений виклад позиції третіх осіб
Треті особи не скористалися своїм правом подати письмові заперечення на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2024 у справі № 910/6335/23 призначено повторний автоматизований розподіл, в зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/6335/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2023 у справі № 910/6335/23; розгляд апеляційної скарги призначено на 28.02.2024.
В судове засідання, яке відбулося 28.02.2024, з`явилися представники позивача та третьої особи-2, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.
Представники відповідача та третьої особи-1 у судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується долученими до матеріалів справи довідками про доставку електронного документа - ухвали суду від 15.01.2024 в їх електронні кабінети. 
При цьому, судова колегія зауважує на тому, що будь-яких письмових клопотань до початку судового засіданні від відповідача та третьої особи-1 не надходило.
Враховуючи, що явка представників відповідача та третьої особи-1 у судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представників відповідача та третьої особи-1.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи-2, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що містяться в матеріалах оскарженння ухвали, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
За змістом ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову застосовується судом, зокрема, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.
При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Виходячи з положень ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального України при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.
Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Такі правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.07.2020 у справі № 914/2157/19, від 08.07.2022 у справі № 904/9691/21.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач вказував, що оспорюваними наказами було скасовано рішення державного реєстратора про реєстрацію земельних ділянок на праві комунальної власності за позивачем.
При цьому, на думку позивача, виконання оспорюваних наказів відповідача до набранням законної сили судового рішення по суті у даній справі може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.
Тобто, на переконання позивача, невжиття заходів забезпечення позову у даній справі призведе до неможливості відновлення становища позивача, яке існує наразі, оскільки у випадку скасування оскаржуваних наказів відповідача, позивачу доведеться додатково звертатись до суду за захистом або поновлення свої права щодо спірних земельних ділянок.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені заявником підстави для забезпечення позову, за умови відсутності будь - яких інших доказів, на підтвердження таких фактів, не надають суду можливості дійти беззаперечних висновків щодо можливого утруднення виконання рішення суду.
При цьому, судова колегія наголошує, що саме лише посилання заявника на те, що у нього наявне припущення про високу ймовірність вчинення дій щодо виконання наказу, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, а тому ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову є обґрунтованою та правомірною.
За таких підстав колегія суддів дійшла висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову призведе до порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 25.10.2023 у даній справі є такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального права та за умов повного з`ясування обставин справи, а відтак не підлягає скасуванню.
Зважаючи на вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірні висновки суду першої інстанції на час прийняття оскаржуваної ухвали.
В свою чергу, викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені місцевим господарським судом при розгляді заяви про забезпечення позову у даній справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки за результатами апеляційної скарги
За викладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 25.10.2023 у даній справі прийнята з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.
Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2023 у справі № 910/6335/23 - без змін.
Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 25.10.2023 у справі № 910/6335/23 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 19.03.2024.   

Головуючий суддя                                                            І.А. Іоннікова 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                Ю.Б. Михальська