ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" січня 2024 р.                              Справа № 910/21853/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Демидової А.М.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Ходаківської І.П. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 (суддя Плотницька Н.Б.)
у справі № 910/21853/21 Господарського суду міста Києва
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"
до 1. Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (відповідач-1);
     2. Київської міської ради (відповідач-2)
про стягнення 164 476,49 грн
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.          30.12.2021 Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - КП "Київтеплоенерго", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (далі - Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва, відповідач-1) 164 476,49 грн заборгованості за фактично спожиту теплову енергію по особовому рахунку № НОМЕР_1-01 за період з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року, в тому числі: 141 335,72 грн основної заборгованості, 15 905,98 грн інфляційних втрат і 7 234,79 грн трьох процентів річних.
2.          Позов обґрунтований тим, що Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва в порушення норм чинного законодавства України не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання з оплати фактично спожитої теплової енергії, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість у зазначеному розмірі, на яку позивач нарахував інфляційні втрати і три проценти річних.
3.          У відзиві на позов Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва позовні вимоги не визнала, просила у позові відмовити, посилаючись на те, що:
- власником нежитлових приміщень з № 1-31 загальною площею 461,8 кв.м, та № 33-34 загальною площею 76,00 кв.м приміщень № 6 в літ. "А" є територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради;
- надання комунальних послуг з постачання теплової енергії здійснюється виключно на договірних умовах, тоді як доказів укладення договору, на який позивач посилається у позові, останній суду не надав;
- докази, надані позивачем, не підтверджують його доводи, оскільки у довідці розрахунків із лютого 2019 року по жовтень 2021 року наведені дані із вказівкою параметрів "Договірне навантаження", яке здійснювалося на підставі договору № НОМЕР_1-01 про постачання теплової енергії (проект договору надано до позову), однак у вказаних довідках не ідентифікований об`єкт, якому надавалася послуга з теплопостачання, не вказані його опалювальна площа, правові підстави для надання такої послуги, не зазначено виконавця послуг та їх споживача; такої інформації не місять також облікові картки, акти приймання-передавання товарної продукції, відомості споживання теплової енергії, рахунки-фактури;
- відповідачу-1 надавався проект договору на постачання теплової енергії, а не надання житлово-комунальної послуги з постачання теплової енергії, який суперечив вимогам Закону України "Про житлово-комунальні послуги", проект договору було повернуто позивачеві без підписання.
4.          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2022 у справі № 910/21853/21 залучено до участі в справі в як відповідача-2 Київську міську раду.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
5.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі № 910/21853/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва на користь позивача 141 335,72 грн основної заборгованості, 15 569,50 грн інфляційних втрат, 6 957,96 грн трьох процентів річних та судовий збір у розмірі 2 457,95 грн. В іншій частині позову відмовлено. Закрито провадження у справі щодо Київської міської ради.
6.          Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що відповідно до розпоряджень Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації спірне нежитлове приміщення закріплено за відповідачем-1 на праві господарського відання, прийнято і перебуває на балансі останнього, а тому Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва не довела підстав відсутності обов`язку з оплати наданих послуг. Технічна можливість непоставлення теплової енергії відповідачу-1 у позивача відсутня, а нарахування за надані послуги теплопостачання здійснювалося на підставі відомостей споживання та діючих у період споживання тарифів.
7.          Також, суд встановив, що отримання відповідачем-1 послуг теплопостачання підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (корінцями нарядів на включення та відключення об`єкта теплоспоживання; відомостями обліку спожитої теплової енергії, що підтверджує обсяги споживання теплової енергії; обліковими картками (помісячно), що підтверджують порядок нарахування, враховуючи обсяг спожитої теплової енергії відповідачем-1 (як частки опалювальної площі будівлі), кількість діб/годин роботи (споживання) та її вартість). Обсяг спожитої відповідачем-1 теплової енергії, а також щомісячне нарахування по особовому рахунку відображені в облікових картках споживача за його обліковим записом. Позивач також довів факт включення та відключення будинку в період опалювального сезону за спірні періоди та факт підключення/відключення до/від постачання теплової енергії всього будинку.
8.          Відповідач-1, згідно з рішенням суду першої інстанції, не надав жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження відключення від теплопостачання будинку, а тому в нього існує обов`язок щодо відшкодування вартості спожитої ним теплової енергії. Також, відповідач-1 не спростував відомості щодо обсягів отриманої теплової енергії, нарахування боргу та не надав доказів здійснення оплати останньої.
9.          Крім того, суд встановив, що закінчення позовної давності щодо вимог позивача припало на період дії карантину, а отже позовну давність відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) продовжено і вона не спливла на момент звернення до суду.
10.          Поряд із цим, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд першої інстанції встановив, що вони виконані неправильно. За розрахунками суду, з відповідача-1 на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 15 569,50 грн та три проценти річних у розмірі 6 957,96 грн.
11.          На підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу Україні (далі - ГПК України) провадження у справі щодо відповідача-2 суд закрив у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки позивач не заявляв вимоги до Київської міської ради.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
12.          Не погодившись із вказаним рішенням, Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі № 910/21853/21 і прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
13.          Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин ч. 3 ст. 13 Конституції України, ч. 4 ст. 319 ЦК України та ст. 4 Закону "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (щодо того, що виключно за наявності речового права на майно виникає обов`язок з його утримання), неправильно застосував ст.ст. 76 та 77 ГПК України (щодо того, що право на приміщення має бути підтверджене відповідними доказами, а такі докази відсутні). У контексті цього відповідач-1 звертає увагу на відсутність доказів того, що площа приміщення, з приводу якого виник спір, становить саме 506,0 кв.м.
14.          Також скаржник вказує на те, що в нього відсутній правовий статус споживача теплової енергії, натомість обов`язок сплати за теплову енергію виникає лише у споживача. Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва не зареєстрована за спірною адресою, а тому не може споживати теплову енергію.
15.          Насамкінець, відповідач-1 зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи, складені Публічним акціонерним товариством "Київенерго", які підтверджують обсяг і якість спожитої відповідачем-1 у спірний період теплової енергії, а також її вартість. Корінці нарядів на включення та відключення опалення у будинку у спірний період такими документами не є. Також відсутні і докази фіксування параметрів споживання теплової енергії у нежитловому приміщенні за заявлений до сплати період. Скаржник також вказує, що позивач не надав суду первинних документів, які підтверджують фактичну поставку відповідачу-1 теплової енергії.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
16.          13.06.2023 матеріали апеляційної скарги Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі № 910/21853/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023 передані колегії суддів у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.
17.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/21853/21; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
18.          Після надходження матеріалів справи з господарського суду першої інстанції, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2023 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху; надано апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
19.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі № 910/21853/21; відхилено викладене в апеляційній скарзі клопотання скаржника про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
20.          Зважаючи на воєнний стан в Україні та тривалі повітряні тривоги, зазначена апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та вирішення справи.
21.          Розглянувши заявлене відповідачем-1 в апеляційній скарзі клопотання про огляд доказів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на таке.
22.          Так, відповідач-1 просить на підставі ст. 82 ГПК України провести огляд багатоквартирного будинку № 45А по вул. Олени Теліги у м. Києві та нежитлового приміщення площею 506,00 кв.м, якщо воно знаходиться у цьому будинку.
23.          Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
24.          Згідно зі ст. 82 ГПК України письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням.
25.          Відповідно до ч. 1 ст. 267 ГПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду: 1) з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення господарського суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; 2) визначає характер спірних правовідносин та закон, який їх регулює; 3) з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень; 4) з`ясовує, які обставини визнаються чи заперечуються учасниками справи; 5) вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції; 6) за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача; 7) за клопотанням учасників справи вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову; 8) вчиняє інші дії, пов`язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи.
26.          Натомість, огляд доказів у місці їх знаходження не належить до переліку підготовчих дій суду апеляційної інстанції.
27.          Наведене свідчить про те, що у задоволенні клопотання відповідача-1 про огляд доказів слід відмовити.
28.          До того ж слід зазначити, що багатоквартирний будинок та спірне приміщення, розташоване в ньому, не є речовим доказом у розумінні положень ст. 82 ГПК України.
Позиції учасників справи
29.          У відзиві на апеляційну скаргу позивач з доводами та висновками відповідача-1, викладеними в апеляційній скарзі, не погоджується, просить залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
30.          Відповідач-1, у свою чергу, подав до суду відповідь на відзив, проти якої позивач подав письмові заперечення. 
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
31.          Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", Комунальне підприємство "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства "Київенерго".
32.          Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 Комунальному підприємству "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
33.          Таким чином, з 01.05.2018 постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".
34.          Згідно з п. 2.1 Статуту Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" підприємство утворено з метою отримання прибутку від провадження господарської діяльності, спрямованої на підвищення надійності енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів електро-, теплопостачання, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.
35.          Відповідно до підп. 2.2.1 п. 2.2 цього Статуту предметом діяльності Підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.
36.          21.01.2021 КП "Київтеплоенерго" надіслало на адресу Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва лист № 30/5/3/712 про укладення договору на постачання теплової енергії № НОМЕР_1-01 від 18.01.2021, з проектом вказаного договору з додатками на 10 аркушах у двох примірниках, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку поштової установи від 21.01.2021.
37.          Відповідно до п. 2.1 договору постачання при виконанні умов договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж (далі - Правила), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.
38.          Згідно з підп. 2.2.1 п. 2.2 договору теплопостачальна організація зобов`язується: постачати теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього Договору.
39.          Підпунктами 2.3.1, 2.3.2 пункту 2.3 договору на абонента покладено обов`язок: додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії; виконувати умови та порядок оплати в обсягах і терміни, які передбачені у додатку № 4 до договору.
40.          Цей договір вступає в дію з моменту підписання та діє до 15.04.2022. Сторони дійшли згоди, що у відповідності до ч. 3 статті 631 ЦК України умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.05.2018 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Цей договір укладається на умовах визначених ст. 634 Цивільного кодексу України (п.п. 8.1, 8.4, 8.5 договору).
41.          Додатком № 1 до договору передбачено, що теплопостачальна організація відпускає абоненту теплову енергію в гарячій воді у межах Q рік = 52,2 Гкал/рік з приєднаним тепловим навантаженням EQ = 0,0267 Гкал/годину, в тому числі: на опалення Qо = 0,0267 Гкал/годину (підпункт 1.1 пункту 1).
42.          Згідно з п. 1 додатку № 3 до договору розрахунки з абонентом за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами на теплову енергію, затвердженими відповідним органом у встановленому законодавством порядку, для КП "Київтеплоенерго" для         опалення - 1 402,86 грн/Гкал.
43.          Додатком № 4 до договору визначено:
- абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує теплопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна згідно із Законом України "Про заставу" як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії (пункт 2);
- абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в ЦОК за адресою:                        просп. Повітрофлотський, буд. № 58: акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акта звірки абонент повертає в ЦОК); акт приймання-передавання товарної продукції; рахунок-фактуру, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду (пункт 3);
- абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) теплопостачальною організацією нараховується пеня в розмірі 0,5 % за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше обумовленої чинним законодавством України (пункт 7).
44.          Додатком № 7 до договору визначено "Умови припинення постачання теплової енергії".
45.          У листі від 20.01.2021 № 30/5/3/712 позивач зазначив, що в разі не підписання та/або неповернення договору у встановлений ст. 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) строк, пропозиція позивача буде вважатись прийнятою в силу положень ч. 2 ст. 642 ЦК України.
46.          Відповідач-1 на вищезазначений лист відповіді не надав, запропонований позивачем проект договору не погодив та не підписав, зауваження або пропозиції відносно змісту запропонованого правочину не надав, протокол розбіжностей до нього не склав.
47.          Позивач зазначає, що проводив постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 45-А, що підтверджується корінцями нарядів на включення/відключення будинку в опалюваній період; обліковими картками; актами приймання-передавання товарної продукції за період з січня 2019 року по жовтень 2021 року включно.
48.          Позивач надіслав на адресу відповідача-1 вимогу № 30/5/4/17970 від 17.11.2021 щодо сплати заборгованості за спожиту теплову енергію, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 17.11.2021. Вказане відправлення вручене адресату 22.11.2021, що підтверджується інформацією із сайту АТ "Укрпошта" у розділі "Трекінг відправлень", наданою позивачем.
49.          Відповідач-1 зазначену вимогу залишив без відповіді.
50.          В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач-1 неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг із постачання теплової енергії за період із січня 2019 року по жовтень 2021 року включно, внаслідок чого за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" утворилась заборгованість у розмірі 141 335,72 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідача-1 7 234,79 грн трьох процентів річних та 15 905,98 грн інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення з 01.03.2019 по 31.10.2021.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
51.          Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
52.          Апелянт не оскаржує рішення місцевого господарського суду в частині закриття провадження у справі щодо вимог до Київської міської ради, тому апеляційний господарський суд не перевіряє оскаржуване рішення в цій частині. 
53.          Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
54.          Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
55.          Частинами першою, третьою, п`ятою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
56.          Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
57.          Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
58.          Як зазначено судом вище, КП "Київтеплоенерго" надіслало Керуючій компанії з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" лист від 20.01.2021          № 30/5/3/712 про укладення договору на постачання теплової енергії № НОМЕР_1-01 від 18.01.2021, з проектом вказаного договору з додатками на 10 аркушах у двох примірниках, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку поштової установи від 21.01.2021.
59.          Проте, відповідач-1 на вищезазначений лист відповіді не надав, запропонований позивачем проект договору не погодив та не підписав, зауваження або пропозиції відносно змісту запропонованого правочину не надав, протокол розбіжностей до нього не склав.
60.          Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і висловлювати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
61.          Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
62.          Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.
63.          Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання, за загальним правилом, не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.
64.          Разом із тим, згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
65.          Виходячи з тлумачення ч. 2 ст. 205 ЦК України і ч. 2 ст. 642 ЦК України, можна зробити висновок, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом.
66.          Таким чином, договір на постачання теплової енергії є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання).
67.          Отже, суд першої інстанції правильно вказав, що твердження відповідача-1 стосовно неукладення сторонами відповідного договору про постачання теплової енергії спростовуються викладеним вище.
68.          Апеляційний господарський суд погоджується також і з правильністю посилання місцевого господарського суду на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 922/4239/16, відповідно до якої відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.
69.          Так, постачання теплової енергії є видом житлово-комунальних послуг і на ці правовідносини розповсюджується Закон України "Про житлово-комунальні послуги".
70.          Цим законом, зокрема, передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
71.          Вказані положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та не можливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках, встановлених законом та в порядку, встановленому законом), зокрема договору на постачання теплової енергії.
72.          Статтею 5 Закону України "Про теплопостачання" визначено особливості відносин у сфері теплопостачання та передбачено, що регулювання відносин у сфері теплопостачання має особливості, визначені цим Законом.
73.          Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" унормовано, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
74.          Системне тлумачення вказаних норм, як правильно вказав суд першої інстанції, свідчить, що на споживачів покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за постачання теплової енергії; а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору на постачання теплової енергії або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.
75.          Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.
76.          Встановивши, що протягом місяця з дня отримання відповідачем-1 проекту договору останній про свою відмову укласти договір на постачання теплової енергії чи про свою незгоду з умовами направленого договору до позивача у письмовому вигляді не направив, втім споживав надану позивачем теплову енергію, місцевий господарський суд правильно зробив висновок, що відповідач-1 вважається таким, що прийняв пропозицію позивача щодо укладення договору на постачання теплової енергії, положення якого відповідають типовому договору.
77.          Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
78.          Згідно із ч.ч. 6, 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.
79.          Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
80.          У силу приписів ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
81.          До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. 2       ст. 714 ЦК України).
82.          Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
83.          Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
84.          Частиною першою статті 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
85.          Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
86.          Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
87.          Частиною першою статті 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
88.          Відносини сторін, як зазначалось вище, регулюються спеціальним законодавством у сфері енергопостачання, а саме Законом України "Про теплопостачання" та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі - Правила).
89.          Частинами четвертою, шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
90.          Пунктом 3 Правил визначено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.
91.          Згідно з п. 40 Правил споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.
92.          Відповідно до п. 2 додатку № 4 до договору абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує теплопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна згідно із Законом України "Про заставу" як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії.
93.          Пунктом 3 цього ж додатку визначено, що абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в ЦОК за адресою: проспект Повітрофлотський, буд. № 58: акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акта звірки абонент повертає в ЦОК); акт приймання-передавання товарної продукції; рахунок-фактуру, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.
94.          Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. 
95.          Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
96.          Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
97.          Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
98.          Зі змісту копії рішення Київської міської ради "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва" від 09.10.2014 № 270/270 вбачається, що Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Шевченківського району" перейменовано в Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" та віднесено його до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Комунальним підприємствам зобов`язано передати Підприємству житловий фонд, який був переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 1 серпня 2014 року.
99.          Суд першої інстанції встановив, що розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 (зміст розміщено на офіційному веб-сайті Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації за посиланням https://shev.kyivcity.gov.ua/files/2019/10/29/801.pdf та є загальнодоступним для ознайомлення) за КП "Керуюча дирекція" закріплено на праві господарського відання майно згідно з додатком, зі змісту якого вбачається, що до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації передано та закріплено за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" жилий будинок за адресою: місто Київ, вулиця Олени Теліги, будинок 45-А, загальною площею 4 600 кв.м, у тому числі нежитлові приміщення загальною площею 504,40 кв.м.
100.          Отже, правомірними є висновки суду першої інстанції з приводу того, що спірне нежитлове приміщення закріплено за відповідачем-1 на праві господарського відання.
101.          Поряд із цим, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин ч. 3 ст. 13 Конституції України, ч. 4 ст. 319 ЦК України та ст. 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (щодо того, що виключно за наявності речового права на майно виникає обов`язок з його утримання), неправильно застосував ст.ст. 76 та 77 ГПК України (щодо того, що право на приміщення має бути підтверджене відповідними доказами, а такі докази відсутні). У контексті цього відповідач-1 звертає увагу на відсутність доказів того, що у багатоквартирному житловому будинку за спірною адресою наявне нежитлове приміщення, площа якого становить саме 98,78 кв.м.
102.          Колегія суддів відхиляє наведені доводи скаржника, з огляду на таке.
103.          Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
104.          Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління ч. 5 ст. 22 ГК України.
105.          Основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених ЦК України (ч. 1 ст. 133 ГК України).
106.          Відповідно до ч. 1 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
107.          Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства (ч. 2 ст. 136 ГК України).
108.          Рішенням Київської міської ради № 284/5096 від 02.12.2010 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" затверджено переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатками 1-10 до цього рішення та доручено виконавчому комітету закріплювати такі об`єкти на праві господарського відання чи оперативного управління за підприємствами, організаціями та установами, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва. У додатку № 10 до цього рішення наведений перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Шевченківському районі, до яких віднесено, зокрема, нежитлові приміщення за адресою: місто Київ, вулиця Теліги Олени, будинок 45А.
109.          Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив, що спірне приміщення передане відповідачу-1, закріплене за відповідачем-1 на праві господарського відання. Протилежного відповідачем-1 не доведено.
110.          З огляду на це, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника, оскільки вони не спростовують встановлених висновків суду щодо закріплення нежитлового приміщення на праві господарського відання.
111.          Також, скаржник вказує на те, що в нього відсутній правовий статус споживача теплової енергії, тоді як обов`язок сплати за теплову енергію виникає лише у споживача.
112.          Колегія суддів вважає наведені доводи необґрунтованими, з огляду на таке.
113.          Відносини щодо постачання та споживання теплової енергії регулюються Законами України "Про теплопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги".
114.          Закон України "Про теплопостачання" визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії.
115.          Закон України "Про житлово-комунальні послуги" регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
116.          Новий Закон України "Про житлово-комунальні послуги" визначив учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг: 1) споживачів (індивідуальних та колективних); 2) управителя; 3) виконавців комунальних послуг.
117.          Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
118.          Колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
119.          Оскільки за відповідачем-1 на праві господарського відання закріплене нежитлове приміщення, тобто вона має права та обов`язки власника такого майна, але з обмеженою можливістю розпорядження, то в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідач-1 є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг.
120.          Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
121.          Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. 
Вказана позиція є усталеною та викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 922/4239/16, Верховного Суду від 09.06.2021 у справі                   № 303/7554/16-ц, від 21.08.2019 у справі № 922/4239/16, від 25.09.2019 у справі № 522/401/15-ц, від 10.12.2018 у справі № 638/11034/15-ц та від 26.04.2018 у справі № 904/6293/17.
122.          Відповідно до акта комплексного обстеження житлового будинку та нежитлових приміщень № 709752 від 27.09.2018 за адресою: місто Київ, вулиця Олени Теліги, будинок 45-А, встановлено, що вбудовані нежитлові приміщення підключені від загальнобудинкової системи; в підвальному приміщені знаходяться 9 кімнат для потреб прибиральників КП "КК з ОЖФ Шевченківського району" загальна площа 446,0 кв.м, у тому числі опалювальна площа 446,0 кв.м; продуктовий магазин КП "КК з ОЖФ Шевченківського району" загальна площа 60 кв.м, у тому числі опалювальна площа 60 кв.м.
123.          На підтвердження факту надання послуг із постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: місто Київ, вулиця Олени Теліги, будинок 45-А, за період із січня 2019 року по жовтень 2021 року включно позивач надав довідку про нарахування за теплову енергію, акти звіряння розрахунків за теплову енергію, рахунки-факури на оплату, акти приймання-передавання товарної продукції, облікові картки за особовим рахунком                   № НОМЕР_1 , корінці нарядів на включення та відключення вказаного будинку в період опалювального сезону, які підписані уповноваженими представниками споживача.
124.          Суд зазначає, що відповідачем-1 не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів у розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України, які б спростовували наведені в доданих позивачем до матеріалів справи облікових картках обсяги споживання теплової енергії відповідачем-1 за спірний період.
125.          При цьому, місцевий господарський суд правильно зазначив, що питання прийняття облікових карток (табуляграм) в якості належних та допустимих доказів на підтвердження надання послуги з постачання теплової енергії у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі-продажу) теплової енергії у гарячій воді, у контексті їх оцінки судами як доказів, неодноразово вирішувалося в судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/6652/17, від 12.07.2018 у справі                          № 910/6654/17, від 12.10.2018 у справі № 910/30728/15).
126.          Суд першої інстанції правильно врахував, що облікові картки, акти приймання-передавання товарної продукції, які наявні в матеріалах справи, з боку відповідача-1 не підписані, проте пунктом 3 додатку № 4 до договору визначено, що абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в ЦОК за адресою: проспект Повітрофлотський, буд. № 58, акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акта звірки абонент повертає в ЦОК); акт приймання-передавання товарної продукції; рахунок-фактуру, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.
127.          Крім того, судом враховано, що пунктами 23-28 Правил визначено порядок проведення розрахунків за спожиту теплову енергію, а п. 40 Правил передбачено, що споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил, відтак, факт споживання відповідачем-1 протягом спірного періоду теплової енергії у визначеному обсязі є доведеним позивачем належними та допустимими доказами.
128.          У свою чергу, відповідач-1 належними доказами не спростував факт надання йому послуг за період з січня 2019 року по жовтень 2021 року включно.
129.          Згідно з п.п. 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
130.          Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.
131.          Проте, суд першої інстанції встановив, що відповідач-1 не надав суду жодних доказів на підтвердження відключення від теплопостачання житлового будинку за адресою: місто Київ, вулиця Олени Теліги, будинок 45-А, а тому відповідач-1 за умови споживання теплової енергії, має відшкодувати її вартість.
132.          Також, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем-1 позивачу заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 141 335,72 грн.
133.          Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
134.          Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
135.          Таким чином, з огляду на те, що у спірний період відповідач-1 фактично споживав житлово-комунальні послуги, суд дійшов висновку, що відповідач-1 повинен був здійснювати оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, тож, починаючи з 21 числа кожного місяця, наступного за розрахунковим місяцем, відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.
136.          Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
137.          Частиною першою статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.
138.          Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
139.          Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
140.          З урахуванням викладеного, безпідставним є посилання відповідача-1 як в апеляційній скарзі, так і у відзиві на позов, який відхилив суд першої інстанції, про те, що спірне приміщення належить саме відповідачу-1, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, на підтвердження належності відповідачу-1 вказаного приміщення позивачем надано інформацію з офіційного сайту Департаменту комунальної власності м. Києва ІАС "Управління майновим комплексом територіальної громади міста Києва".
141.          Правильним також є висновки місцевого господарського суду стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача-1 сум трьох процентів річних та інфляційних втрат.
142.          Так, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
143.          Як вбачається з аналізу ст.ст. 612, 625 ЦК України, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
144.          Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
145.          Суд першої інстанції правильно зазначив, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
146.          При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Аналогічна правова позиція щодо застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі           № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.
147.          Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
148.          Крім того, у п. 38.2 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 об`єднана палата визначила методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
149.          З огляду на вимоги ст. 86 ГПК України, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
150.          Тобто визначаючи розмір заборгованості за договором, зокрема, в частині процентів річних та інфляційних втрат суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
151.          Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі               15 905,98 грн та 7 234,79 грн трьох процентів річних, нарахованих за загальний період прострочення з 01.03.2019 по 31.10.2021, правильно встановив, що він виконаний неправильно, оскільки відповідач-1 мав здійснювати оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, тому останнім неправильно визначено періоди нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 інфляційних втрат і трьох процентів річних, як правильно виснував місцевий господарський суд, підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду, а саме: інфляційні втрати - у розмірі 15 569,50 грн, три проценти річних - у розмірі 6 957,96 грн.
152.          Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції у справі № 910/21853/21 є таким, що ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, тоді як апеляційна скарга, зміст якої фактично дублює зміст відзиву на позов, доводам якої суд надав повну та належну оцінку, спрямована на повторний перегляд справи. 
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
153.          Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
154.          З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі                     № 910/21853/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Судові витрати
155.          У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі № 910/21853/21 залишити без змін.
3.          Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4.          Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
5.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            А.М. Демидова 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                І.П. Ходаківська