ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/10327/20  Номер провадження 22-ц/814/662/24	Головуючий у 1-й інстанції  Бугрій В.М.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,
за участю секретаря Сальної Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Київський районний у місті Полтаві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), ОСОБА_3 , приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Ющенко Вікторія Вікторівна про встановлення батьківства
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15 серпня 2023 року,
       В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом у якому просила встановити факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно сина ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Полтава та внести зміни до актового запису №169 від 17.02.2015 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якого вказати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В обгрунтування позову зазначила, що в кінці 2011 року позивачка познайомилася із ОСОБА_4 . Між ними виникли романтичні стосунки, які вони підтримували до останнього часу. Інколи вони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, інколи окремо. Навесні 2014 року позивачка завагітніла. ОСОБА_4 визнав, що він є батьком майбутньої дитини.
ІНФОРМАЦІЯ_5 позивачка народила сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 вона зареєструвала народження сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у Октябрському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №169. 
Через відсутність біологічного батька, який перебував на той час в місцях позбавлення волі, ім`я та по батькові сина у Книзі реєстрації народжень було записано відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України за її вказівкою.
Дізнавшись про народження сина ОСОБА_4 визнавав себе батьком дитини. Разом із сином вона відвідувала ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі. Батьки ОСОБА_4 також визнали ОСОБА_5 своїм онуком та за можливістю допомагали їй на час відсутності їхнього сина.
У вересні 2018 року ОСОБА_4 , після відбування покарання, вийшов на волю.
Вказувала, що вони продовжували їхні стосунки, при чому ОСОБА_4 надавав їй матеріальну допомогу на утримання сина, і обіцяв подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе батьком дитини. Однак він не встиг цього зробити, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_7 раптово помер.
Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 15 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відносно ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Полтава та внесено зміни до актового запису №169 від 17.02.2015 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком якого вказано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість і незаконність, невідповідність нормам матеріального та процесуального права рішення, прохала його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що твердження позивачки про ймовірні стосунки з її сином ОСОБА_4 не можуть бути покладені в основу рішення. За життя ОСОБА_4 не визнавав свого батьківства відносно дитини, а вона не визнає себе бабусею дитини.
Вказувала, що надана переписка та фотографії не підтверджують факт кровної спорідненості між її сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Вважає, що надані ОСОБА_1 докази та матеріали справи свідчать про безпідставність її позовних вимог.
Зазначала, що висновок експерта судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/121-22/6170-БД від 11.08.2022 року не підтверджує факт кровної спорідненості між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Крім того, послалась на те, що судом першої інстанції розглянуто справу за її відсутності, чим порушено її право на судовий захист та право на доступ до правосуддя. 
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що позивачка проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 вона народила сина   ОСОБА_5 , а  ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєструвала народження сина у Октябрському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №169. Через відсутність біологічного батька, який перебував на той час в місцях позбавлення волі, його ім`я та по батькові у Книзі реєстрації народжень було записано відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України за її вказівкою.
ОСОБА_4 за життя не встиг визнати себе батьком, ІНФОРМАЦІЯ_7 помер.
Оскільки, біологічний батько дитини позивача помер, існувала наукова можливість достовірно встановити наявність кровного споріднення між дитиною ОСОБА_5 та іншими родичами по чоловічій лінії, а саме - між дитиною та батьком померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , тобто, ймовірним дідом дитини.
Для встановлення факту схожості біологічного матеріалу конкретної особистості і встановлення родинних зав`язків, а саме вирішення питання про спорідненість між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , як між біологічним онуком та дідом необхідні спеціальні знання в області судової генетики.
13 травня 2021 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава було призначено судово-генетичну експертизу  та направлено справу до експертної установи Харківському науково - дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.
26.08.2022 року від експертної установи надійшов висновок, відповідно до якого між ОСОБА_3 та малолітнім ОСОБА_5 є біологічна спорідненість за чоловічою лінією.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за результатами дослідження між ОСОБА_3 та малолітнім ОСОБА_5 є біологічна спорідненість за чоловічою лінією, існують підстави для задоволення позову у повному обсязі.
Судом першої інстанції зазначено, що  позовні вимоги про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини є законними, обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків.
Пунктом 3 частини 2 статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини за рішенням суду.
Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.
Згідно зі п. п. 7, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
В третьому абзаці п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».
Згідно зі ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні» затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Пунктом 2.13.1. «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, передбачено, що підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є в тому числі рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька, матір дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Відповідно до п.2.16.4 Розділу ІІ «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
У п.2 висновку експерта від 11.08.2022 року зазначено, що через відсутність зразку біологічного матеріалу померлого ОСОБА_4 , неможливо відповісти на питання: «Чи являється ОСОБА_3 біологічним дідом ОСОБА_5 .?». 
Дана обставина не спростовує того, що на підставі об`єктивних даних, висновком експертизи встановлена біологічна спорідненість між малолітнім ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
В сукупності з іншими наданими позивачем доказами, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позову.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України визначена змагальність сторін в цивільному процесі, відповідачем не надано доказів на спростування встановлених судом обставин.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_2 посилалась на те, що суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності, чим порушив її право на судовий захист та право на доступ до правосуддя. 
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 повідомлялись про розгляд справи.
Судова повістка направлялась представнику ОСОБА_7 на її електронну адресу та була доставлена в її електронний кабінет 23.11.2023 о 15:58 год.
Відповідно до ч.5 ст.14 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Пунктом 2 ч.8 ст.128 ЦПК України встановлено, що днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
Згідно з ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, проте у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилась.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, правильно застосував норми процесуального права та постановив рішення, яке відповідає закону, а лише дублюють заперечення проти позову, зводяться до незгоди з ухваленим рішенням.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст.  367, 374, 375, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15 серпня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02 лютого 2024 року.

Головуючий                         Т.В. Одринська

Судді                                                 О.О. Панченко

       В.П. Пікуль