ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 січня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/5934/23	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року (суддя Науменко В.В.) у справі №340/5934/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                            
                                                                встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за наступні місяці: за наступні місяці: квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум;
2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за наступні місяці: квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що є військовослужбовцем Збройних сил України та з 04.04.2022 р. проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У період з квітня по листопад 2022 року приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, однак відповідач не виплачував додаткову грошову винагороду в розмірі 100000 грн, що порушує вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 168 “Питання деяких виплат 
військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що підставами для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, є безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях у певний період, що повинно бути підтверджено бойовим наказом, журналом бойових дій, рапортом командира підрозділу та довідкою командира військової частини за встановленою формою, на підставі яких видається наказ про  включення військовослужбовця до наказу командира (начальника) військової частини для виплати такої допомоги. Оскільки таких документів суду надано не було та судом наявність зазначених документів встановлена не була, то суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168.
Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає про те, що аналіз положень постанови КМУ №168 не дає підстав стверджувати про те, що безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях є обов`язковою умовою для виплати грошової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. За позицією позивача такими умовами є виключно: період дії воєнного стану; перебування на військовій службі; безпосередня участь в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Також, за позицією позивача, суд першої інстанції безпідставно застосував у спірних правовідносинах Окреме доручення Міністерства оброни України від 23.06.2022 №912/з/29, оскільки вказаний документ не був зареєстрованим, не пройшов правову експертизу та не набрав чинності у встановленому законодавством порядку. Крім цього, позивач вказує і на те, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи та не вжив заходів до самостійного витребування у відповідача доказів щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях та несенні служби при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.
Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені обставини справи, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2022 №155, ОСОБА_1 , призваного Кропивницьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Кіровоградської області, зараховано до списків особового складу частини на посаду солдата резерву 1 взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 , з 05.04.2022 зараховано на котлове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 (а.с. 49).
Відповідно до довідки військової частини від 09.09.2023 року №0989/10/3016 позивачу за квітень 2022 року – грудень 2022 року виплачено грошову винагороду в розмірі 30000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби (а.с. 50).
Водночас, за вказаний період відповідачем не було виплачено позивачу збільшену до 100 000 гривень додаткову винагороду.
З цими обставинами позивач пов`язував протиправну бездіяльність відповідача, у зв`язку  з чим і звернувся з позовом до суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, фактично виходив з того, що за відсутності документів, які передбачені законодавством та якими повинно бути підтверджено безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, неможливо стверджувати про те, що у спірному випадку відповідач протиправно не нарахував позивачу додаткову винагороду за спірний період.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Так, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на зміст та обсяг заявлених позивачем вимог.
Позивачем порушено питання про те, що відповідачем у спірних відносинах допущено протиправні дії, в частині не нарахування та не виплати додаткової винагороди за спірний період, виходячи із розрахунку 100000грн. на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. І, як наслідок, заявлені вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату такої допомоги саме виходячи із розрахунку 100000грн. на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Таким чином, визначальним у цій справі є встановлення обставин, які б підтверджували або спростовували вказані твердження позивача щодо наявності у нього права на отримання додаткової винагороди за період з квітня по грудень 2022 року.
28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»
Пунктом 1 Постанови КМУ №168 (в редакції на час прийняття) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже, право на виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно від участі в заходах мають право військовослужбовці, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Таким чином, твердження позивача про те, що безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях є не обов`язковою умовою для виплати грошової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно від участі в заходах, є безпідставними.
Згідно із пунктами 2-1, 3 Постанови КМУ №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Отже, постановою КМУ №168 прямо визначено те, що порядок і умови виплати додаткової винагороди визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022р., яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022р.
Таким чином, застосування судом першої інстанції у спірних відносинах Окремого доручення №912/з/29 від 23.06.2022р. є правомірним, оскільки саме Міністру оброни України належать повноваження щодо встановлення порядку і умов виплати додаткової винагороди.
Абз.3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Згідно із п.4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.
Згідно до п.5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.
В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 грн. за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).
Отже, з огляду на вказані норми можливо дійти висновку про те, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 Окремого доручення.
У спірному випадку позивачем не було надано довідок командира військової частини про його безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Не було надано позивачем і інших документів, передбачених Окремим дорученням, які б підтверджували його безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період з квітня по грудень 2022 року. 
Отже, встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що за відсутності документів, які передбачені законодавством та якими повинно бути підтверджено безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, неможливо стверджувати про те, що у спірному випадку відповідач протиправно не нарахував позивачу додаткову винагороду за спірний період.
Не заперечуючи висновки суду першої інстанції про не надання документів, які передбачені законодавством та якими повинно бути підтверджено безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, позивач вказує на те, що суд першої інстанції не вжив заходів до самостійного витребування у відповідача доказів щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях та несенні служби при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
З приводу таких аргументів позивача суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що саме позивач наділений процесуальним правом визначати зміст та обсяг заявлених вимог, а також підстави заявленого позову. Визначаючи підстави заявленого позову, позивач наводив свою позицію, суть якої фактично і полягає в тому, що безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях не є обов`язковою умовою для виплати грошової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно від участі в заходах, а Окреме доручення  Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022р. не може бути застосовано у спірних відносинах. При цьому, будь-яких доводів про безпосередню участь позивача в бойових діях позовна заява не містить, як не містить і клопотань про витребування судом у відповідача доказів, які з об`єктивним причин не можуть бути надані позивачем самостійно. Не було надано позивачем суду і доказів про його безпосередню участь в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. З цього приводу позивач посилався лише на те, що у період з 04.04.2022 по 01.12.2022 він перебував в м. Новогродівка Покровського району Донецької області. Вказаним доводам позивача судом першої інстанції надано належну оцінку та обгрунтовано зазначено, що лише 22.12.2022 наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 м. Новогродівка Покровського району Донецької області віднесено до розділу територій можливих бойових дій. Тобто, приймаючи до уваги вказаний наказ №309, бойові дії у періоді несення служби ОСОБА_1 з 04.04.2022 по 01.12.2022 в м.Новогродівка Покровського району Донецької області не велися.
Таким чином, дослідивши встановлені обставини справи, проаналізувавши аргументи позивача, з якими останній пов`язував незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у справі №340/5934/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 11.01.2024
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк