ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 лютого 2024 року
м. Київ
 
справа № 7/2023
провадження № 61-16825ав23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Русинчука М. М.,
за участю секретаря судового засідання - Бесараб В. П.,
 
учасники справи (сторони третейського розгляду):
стягувач (позивач в третейському спорі) -  ОСОБА_1 , 
заявник(боржник, відповідач в третейському спорі) - ОСОБА_2 ,
особа, яка не брала участь у справі в третейському спорі, та подала заяву про скасування рішення третейського суду і апеляційну скаргу - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка подана їх представником Порошиною Наталією Гафурівною , на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у складі судді Ямкової О. О.? у справі за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації «Третейське управління правовими конфліктами» від 29 червня 2023 року у справі № 7/2023 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сум за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви  
29 вересня 2023 року ОСОБА_3 через представника - Порошину Н. Г. звернулася до апеляційного суду як до суду першої інстанції із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації «Третейське управління правовими конфліктами» від 29 червня 2023 року.
Заява мотивована тим, що вона не брала участі у справі, але третейський суд вирішив питання про її права та обов`язки, оскільки на момент укладення спірного договору позики відповідач перебував з нею у шлюбі. Крім того, кошти позичались та були використані в інтересах сім`ї для проведення операції на її очах, а тому є спільним зобов`язанням подружжя. Внаслідок чого вона безпідставно не була залучена до участі у справі та має право на оскарження рішення третейського суду.
13 жовтня 2023 року ОСОБА_2 через представника - Порошину Н. Г. звернувся із заявою про скасування рішення третейського суду.
Заява мотивована тим, що він надав розписку про отримання позики без застосування штрафних санкцій та процентів. Писав лише розписку і не укладав з позивачем додаткового договору позики, але експертизу свого підпису провести не може через відсутність у нього оригіналу цього договору. Частину позики в сумі 30 000 дол. США повернув. Іншу частину позики не повернув у зв`язку з початком війни та скрутним матеріальним становищем. Суму позики він отримав в інтересах сім`ї, а тому цей спір виник із сімейних правовідносин та не підлягає розгляду у третейському суді.
Третейська угода, що викладена у 5 розділі договору, не може вважатись дійсною, так як не містить реквізитів сторін, до неї не доєднано регламент третейського суду, який повинен містити підпис відповідача. Тому, за відсутності належно узгодженої сторонами третейської угоди чи застереження, справа не могла бути передана на розгляд третейського суду.
Короткий зміст ухвали апеляційного суду
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 , поданої представником Порошиною Н. Г. , та заяви ОСОБА_2 , поданої представником Порошиною Н. Г. , відмовлено. Рішення Постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації «Третейське управління правовими конфліктами» від 29 червня 2023 року у справі №7/2023 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сум за договором позики залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що третейський суд виходив з того, що між сторонами укладено договір позики, який складається із розписки про передачу коштів та самого договору, де в розділі 5 викладена третейська угода, за якою усі спори, що виникають з цього договору, не обмежуючись спорами які стосуються його укладення, виконання, порушення (стягнення штрафних санкцій, пені неустойки, товарного кредиту тощо), припинення, зміни, розірвання або недійсності, підлягають передачі на розгляд до Постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації «Третейське управління правовими конфліктами» (справа 7/2023, а. с. 4). Сторони у договорі підтвердили, що ознайомлені із регламентом постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації «Третейське управління правовими конфліктами», який розглядається як невід`ємна частина цієї третейської угоди.
Договір позики та розписка про передачу коштів укладена між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без участі інших осіб. З якою метою передано кошти у позику, сторонами не зазначено.
Тому, приймаючи позовну заяву до розгляду та ухвалюючи оскаржуване рішення, третейський суд діяв в межах повноважень, визначених частиною 1 статті 5 та статтею 6 Закон України «Про третейські суди» .
Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення третейським судом прямо вказано про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Схожого за змістом висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).
У цій справі ОСОБА_3 подана заява про скасування рішення третейського суду з підстав того, що судом вирішено питання про її права та обов`язки. За заявою відкрито провадження з метою забезпечення прав заявниці на перевірку її аргументів. 
На підтвердження доводів ОСОБА_3 надані: копія свідоцтва про укладення 8 червня 2001 року з відповідачем ОСОБА_2 зареєстрованого шлюбу (а. с. 15 зв.) та проходження нею у період шлюбу лікування, починаючи з 12 жовтня 2021 року і по 26 листопада 2021 року, без зазначення його вартості (а. с. 93зв-98). Вважаючи ці докази беззаперечним підтвердженням здійснених витрат на родину, з метою чого відповідачем отримана позика від позивача на суму 84 000 дол. США для проведення лікування очей, заявниця просила скасувати рішення третейського суду, який вирішив питання про її права та інтереси, так як не залучив її в якості учасника справи. Але на підтвердження цієї умови не надала достеменний доказ мети укладення цієї позики та вартість проведеного лікування на очах, яке б відповідало сумі отриманої позики в 84 000 дол. США. При тому посилалася, що такий спір, виник із сімейних правовідносин, внаслідок чого за положеннями статті 6 Закону України «Про третейські суди» не підвідомчий третейському суду.
Тобто заявницею не наведено жодного аргументу або доказу, за яких суд мав би встановити порушення її прав чи обов`язків рішенням третейського суду, оскільки вказане рішення ухвалено у справі про стягнення заборгованості за договором позики, який укладено між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
При розгляді справ, які виникли у спорах про стягнення боргу за договором, що не містить посилання на його укладання в інтересах родини, законодавством про сімейні чи цивільні правовідносини, цивільно-процесуальним законодавством або законодавством про третейські суди не передбачено залучення до участі у справі інших членів родини, зокрема дружини. В той же час як з договору позики, так і з розписки не встановлено, що цей договір укладено відповідачем в інтересах її сім`ї. Посилання на використання грошей у розмірі 84 000 дол. США для виконання хірургічного втручання та лікування ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження як у змісті договору позики та розписки, так і в копіях документів, наданих на обґрунтування доводів заяви про скасування рішення третейського суду.
Доводи про те, що в наступному, в порядку виконання рішення суду виплата одним із подружжя грошей на користь позивача вплине на права та інтереси іншого із подружжя, так як призведе до покладення тягаря сплати боргу за рахунок спільно нажитого у шлюбі майна, не є підставою для скасування рішення третейського суду, оскільки це питання є наслідком виконання рішення суду та врегульовано законодавством. Крім того, наявність рішення третейського суду про стягнення боргу та виданого на його виконання виконавчого листа не створює перешкоди заявниці у судовому захисті її прав, у разі їх порушення при виконанні.
Отже, на час укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та вирішення третейським судом спору по суті, дружина позичальника не була учасником цих правовідносин. У рішенні третейського суду висновків про права та обов`язки ОСОБА_3 немає. Встановлені обставини свідчать про те, що оскаржуване рішення безпосередньо не стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_3 , а доводи про порушення її прав цим рішенням є необґрунтованими.
У разі якщо третейським судом не вирішувалося питання про права і обов`язки особи, яка не брала участі у справі та звернулася до суду із заявою про скасування рішення третейського суду, це є самостійною підставою для відмови в задоволенні заяви такої особи незалежно від її доводів про наявність інших підстав для скасування рішення третейського суду.
Водночас, вирішуючи питання щодо заяви відповідача ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду, суд враховує, що в тексті поданої ним заяви здебільшого він та його представниця посилаються на здійснені третейським судом порушення порядку та процедури розгляду справи, відсутність підтвердження обізнаності відповідача про слухання справи, недоведеність укладення договору позики без заперечень щодо укладення розписки, тобто у заяві містяться посилання на підстави, визначені статтею 376 ЦПК України, для скасування судового рішення суду загальної юрисдикції або його зміни. Але такі доводи не є підставою для скасування рішення третейського суду, чіткий перелік яких міститься у частині другій статті 458 ЦПК України, та цей перелік є вичерпним.
З матеріалів справи третейського суду та матеріалами заяви про скасування рішення третейського суду вбачається, що його ухвалено у спорі, який підвідомчий для розгляду третейським судам у відповідності до статті 6 Закону України «Про третейські суди».
Тому підстави для скасування рішення третейського суду у відповідності до пункту 1 частини другої статті 458 ЦПК України відсутні. Аналогічно відсутні підстави, передбачені пунктом 4 частини другої статті 458 ЦПК України, оскільки найменування та склад суду визначено відповідно до розділу ІІІ Закону України «Про третейські суди».
Щодо доводів заяви ОСОБА_2 про неукладеність чи недійсність третейської угоди суд зазначає наступне.
Як вбачається зі змісту договору позики, який містить третейську угоду, в ньому наявні відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження (вступна частина договору), предмет спору (пункт 5.1. договору), місце і дата укладення угоди (вступна частина договору). Визначено в угоді щодо видів спору, за якими може бути ухвалено рішення третейським судом за договором позики.
Доводи про наявність оригіналу договору у матеріалах справи апеляційного суду із зазначенням у реквізитах сторін додатково письмової адреси місця проживання позивача не змінюють зміст як самого договору позики, так і зміст третейської угоди, яка міститься у договорі. Такими є і доводи заявника щодо зазначення в договорі позики його місця проживання, яке не відповідає місцю його реєстрації, оскільки відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода має містити відомості саме про місцезнаходження сторін, а не місце їх реєстрації.
Тому третейський суд діяв у межах своїх повноважень. Доказів недійсності третейської угоди, яка була б встановлена за рішенням суду, або неукладеності договору позики через його непідписання позичальником, ОСОБА_2 не надав, а підстави нікчемності третейської угоди законом не визначено. ОСОБА_2 не наведено інших аргументів щодо скасування рішення третейського суду.
Твердження заявника щодо незалучення його дружини до розгляду справи не є підставою для скасування рішення третейського суду з мотивів, які наведені судом за розглядом поданої ОСОБА_3 заяви, до того ж самим ОСОБА_2 не доведено вирішення питання про права та свободи ОСОБА_3 ухваленим рішенням.
Зазначене є підставою для відмови у задоволенні заяви.
Аргументи учасників справи
У листопаді 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року і ухвалити нове рішення про задоволення заяв, скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації «Третейське управління правовими конфліктами» від 29 червня 2023 року у третейській справі № 7/2023. Стягнути з позивача судовий збір за подачу заяв та апеляційної скарги на користь заявників. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що аналіз матеріалів справи свідчить про те, що рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейським застереженням, згідно з яким на розгляд третейського суду передаються спори, що витікають з цього договору позики, але між сторонами договір позики не укладався та ОСОБА_2 не підписувався.
Зміст та форма договору із третейським застереженням, наявність у ній всіх істотних умов, тобто зміст цього договору із третейським застереженням не відповідає правилам, передбаченим статтею 12 Закону України «Про третейські суди», а тому є недійсним в силу закону, тобто нікчемним, що не створює жодних наслідків. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді, коли недійсність правочину прямо встановлена законом, тобто має місце його нікчемність (Постанова Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 185/7362/22 (провадження № 61-9741св23)). Належність форми і змісту третейської угоди, наявність у ній всіх істотних умов, передбачених законом, є первинною та обов`язковою умовою правомірності третейського розгляду, а відтак - і третейського рішення (Узагальнення Верховного Суду України Практики застосування судами Закону України «Про третейські суди»).
Вказане свідчить про відсутність підстав для розгляду спору третейським судом, що з огляду на статтю 51 Закону України «Про третейські суди» та статтю 358 ЦПК України є підставою для скасування рішення третейського суду. Однак, апеляційний суд не надав належну правову оцінку та не зробив аналіз доданим до справи доказам, а тому зробив неправильний висновок про дійсність та укладеність договору позики із третейським застереженням. Так, з матеріалів третейської справи вбачається, що рішення третейського суду прийнято на підставі наданих позивачем ОСОБА_1 до суду копії договору позики від 28 липня 2021 року із третейським застереженням та, як додаток до нього - копії розписки ОСОБА_2 від 28 липня 2021 року, згідно з якою він нібито отримав від ОСОБА_1 84 000 дол. США. Ці копії належним чином не засвідчені (на них міститься лише підпис невідомої особи). Між тим, договір позики із третейським застереженням від 28 липня 2021 року не є укладеним, а наявна розписка написана на прохання ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтвердження його обов`язку погасити відсотки за користування коштами. Разом з тим, через скрутне матеріальне становище родини, необхідність хірургічного лікування дружини ОСОБА_2 , не був у змозі віддати обіцяні відсотки ОСОБА_1 та на його прохання 28 липня 2021 року написав розписку, визнавши борг перед ОСОБА_1 на суму 84 000 дол. США, 30 000 дол. США з яких повернув, що не заперечується останнім. Отже, фактично кошти у сумі 84 000 дол. США ОСОБА_1 не передавав, а ОСОБА_2 не отримував, що свідчить про відсутність між ними правовідносин позики. Як наслідок, оскільки ОСОБА_2 не отримував цих коштів, то й відсутні докази використання ним 84 000 дол. США та відсутній факт витрачання такої суми грошей на лікування дружини, що підтверджено апеляційним судом. ОСОБА_2 іншу частину обіцяної суми відсотків (54 000 дол. США) ОСОБА_1 не сплатив у зв`язку із різким зростанням курсу дол. США, початком військової агресії російської федерації, ведення бойових дій на території Миколаївської області, переміщення до іншої області та зайняття волонтерською діяльністю, що потягло фінансові проблеми родини. Оскільки ОСОБА_2 такий договір та його умови з позивачем не узгоджував та не підписував, то примірник цього договору у нього відсутній, що позбавляє його можливості виконати експертне дослідження підпису на Договорі. 
Слід звернути увагу на те, що цей договір викладено на 2 сторінках, а підпис за ОСОБА_2 знаходиться лише на другій. Окрім цього, наявний в матеріалах третейської справи договір позики та долучений до заяви про видачу виконавчого листа відрізняються, а саме надана до суду копія містить дописки на другому аркуші, адресу проживання позивача, його податковий номер тощо. Вказане свідчить про те, що позивач одноособово вносить до цього договору доповнення чи зміни. Тому у договорі, що був на розгляді третейського суду, відсутні реквізити позивача (адреса проживання позивача, його податковий номер), а місце реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає дійсності, оскільки він зареєстрований на АДРЕСА_2 , про що свідчить копія паспорта, що є у справі. Окрім цього, у розділі 5 договору зазначено про те, що Регламент третейського суду є невід`ємною частиною договору, але в його тексті відсутні дані про додатки до договору, Регламент як невід`ємна частина договору до нього не долучений та до суду також не наданий. До того ж, на підтвердження умови п. 5.2 договору відсутній підпис ОСОБА_2 про ознайомлення із Регламентом, тобто він взагалі не обізнаний про його зміст.
Тому між сторонами відсутня дійсна третейська угода чи застереження, що виключає розгляд позову третейським судом у спорах за договором позики, який не укладався, що залишено поза увагою апеляційного суду.
Окрім іншого, третейський суд усупереч вимогам статті 6 Закону України «Про третейські суди» розглянув справу, розгляд якої не належить до його компетенції, оскільки спір виник саме із сімейних відносин, до розгляду якого не було залучено дружину ОСОБА_2 , яка солідарно відповідає за зобов`язанням, що виключає розгляд справи третейським судом. Зокрема, якщо позивач вважає укладеним цей договір, то на його укладання з огляду на вимоги статті 65 СК України має бути обов`язкова письмова згода дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . Однак, такої згоди остання не надавала. Зміст доданого позивачем договору поруки та вартість позики свідчить про правочин, що виходить за межі дрібного побутового, а тому потребує обов`язкової письмової згоди дружини. Також матеріали справи містять докази того, що ОСОБА_2 не сплатив позивачу гроші/відсотки саме через сімейні обставини, потребу в хірургічному лікуванні дружини, яке триває досі, тобто спірні правовідносини щодо повернення позивачу відсотків за користування коштами витікають саме із сімейних відносини та не підлягають розгляду третейським судом.
У жовтні 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.
Відзив мотивований тим, що у заяві про скасування рішення третейського суду заявники підтвердили той факт, що позичальник отримав кошти у сумі 84 000 дол. США від позикодавця саме в борг. Тому, враховуючи умови укладеного договору, розписка в цьому випадку є не окремим правочином, як зазначають заявники в заяві, а є документом, що був підписаний на виконання умов договору. При цьому, позиція в апеляційній скарзі заявників з приводу того, що ОСОБА_2 взагалі не отримував кошти, суперечить наявним в матеріалах справи доказам - заяві про скасування рішення третейського суду та розписці, написаній власноруч позичальником.
Третейське застереження, викладене у п. 5.1 Договору, за формою і змістом відповідає вимогам чинного законодавства України, статті 203 ЦК України та статті 12 Закону України «Про третейські суди». Твердження заявників щодо відсутності додатка до договору, регламенту третейського суду, що, на їх думку, робить третейське застереження недійсним, є безпідставним, оскільки таке застереження містить всі необхідні реквізити, які передбачені статтею 12 Закону України «Про третейські суди».
Заявниками не наведено жодного аргументу або доказу, за яких суд мав би встановити порушення прав чи обов`язків другого заявника рішенням третейського суду, оскільки вказане рішення ухвалено у справі про стягнення заборгованості саме за договором позики. З договору позики, так і з розписки, не встановлено, що цей договір укладено позичальником в інтересах сім`ї. А матеріали справи не містять доказів мети укладення цієї позики, та апеляційна скарга взагалі спростовує мету - лікування хворої дружини. Отже посилання, що вказаний спір виник із сімейних правовідносин, внаслідок чого за положеннями статті 6 Закону України «Про третейські суди» не підвідомчий третейському суду, є лише твердженням заявників, яке необґрунтоване.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2024 року поновлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження ухвали Миколаївського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року; відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2024 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 29 лютого 2024 року. 
Учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Короткий зміст аргументів сторін
У судовому засіданні 29 лютого 2024 року, проведеному за участю представників учасників справи в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, представник заявника та ОСОБА_3 - адвокат Порошина Н. Г. підтримала доводи апеляційної скарги. Зокрема, зазначила, що заявник займав послідовну позицію про те, що договір позики із третейським застереженням він не підписував та не укладав, самого факту передачі в позику грошей не було. Фактичні правовідносини між сторонами склалися таким чином, що протягом 2019-2021 року  ОСОБА_1 , будучи власником ТОВ «Ітера», надавав ОСОБА_2 , який є власником ПП «Інтер-В», безоплатну фінансову допомогу за усною домовленістю між сторонами. Була домовленість, що відсотки за користування цими коштами ОСОБА_2 буде надавати ОСОБА_1 вже готівкою в доларах США. Коли потрібно було робити хірургічне втручання дружині, коштів не було, в зв`язку з чим він в терміни не вклався. Єдиним власником ПП «Інтер-В», яке отримувало фінансову допомогу, є ОСОБА_2 . Ті кошти були використані для хірургічного втручання, а не для того, щоб сплатити ОСОБА_1 відсотки. Саме тому і з`явилася ця розписка. Тобто сума 84 тис. доларів США фактично є відсотками за користування коштами. Частково ОСОБА_2 виконав умови розписки. Сам договір позики з третейським застереженням не укладався. Тому текст договору позики, де міститься третейське застереження, не дає підстави третейському суду розглядати цю справу. Такий договір міг бути укладений в нотаріальному порядку і з нотаріальною згодою дружини. Ніяких доказів того, що позивач дійсно мав таку суму, і вона була передана, не має. Повернення цих відсотків за борговою розпискою, коли чоловік і дружина мають спільний бюджет, зачіпає права та інтереси дружини. Процедура провадження щодо скасування рішення третейського суду не дозволяє проводити експертизи. Оригінал договору був лише в Миколаївському апеляційному суді і доступу до нього не було, в клопотанні про проведення експертизи суд відмовив, тому в іншому провадженні скаржники готують позов про визнання недійсним договору позики і будуть доводити, що передача коштів не відбулася.
Представник стягувача - адвокат Олейникова С. С. заперечила доводи апеляційної скарги та пояснила, що заявник у своїй апеляційній скарзі переважно посилається на порушення процедури розгляду справи третейський судом, а також непідписання договору позики. Такі доводи не є підставами для скасування рішення третейського суду. Договір позики укладався і був підписаний сторонами 28 липня 2021 року. Договір позики був укладений на одному аркуші, підпис сторін стояв на другій сторінці одного аркуша. Оригінал договору позики є в матеріалах іншої справи (він залучався при подачі заяви про видачу виконавчого листа на виконання рішення третейського суду). З цим договором ознайомлювались і заявник, і його представник. Відповідно до договору позики зазначено, що позика надається готівкою, а на підтвердження отримання суми позики позичальник надає позикодавцю розписку. Ні в договорі позики, ні в розписці не йде мова про отримання коштів як відсотків. Розписка не є окремим правочином, як зазначає заявник, а є документом, який підтверджує умови виконання договору позики, тобто передання коштів. В апеляційній скарзі вказано, що договір не підписувався і є неукладеним, проте також зазначено, що родина заявника перебувала у тяжкому матеріальному становищі, і кошти були необхідні для хірургічного втручання дружини, кошти отримувались на лікування. Такі твердження є суперечливими, а позиція заявника постійно змінюється. Третейська угода викладена в договорі позики, який підписаний сторонами. Третейська угода відповідає за формою і змістом закону. Доказів її недійсності, неукладеності договору, його непідписання не надано заявником, як і доказів, що цей спір виник із сімейних правовідносин. Отримання цих коштів права дружини заявника не порушує, дружина ОСОБА_2 не давала згоди на підписання боргової розписки, бо її підписання тягне за собою зобов`язання. Мета отримання цих коштів в договорі не визначалась. У ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були тривалі відносини, вони постійно співпрацювали між собою, тому ОСОБА_1 довіряв цій людині та надав йому кошти. 
Фактичні обставини
Суд першої інстанції встановив, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації «Третейське управління правовими конфліктами» від 29 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнено на його користь з ОСОБА_2 82 813,15 дол. США заборгованості за договором позики від 28 липня 2021 року, яка складається із: 54 000,00 дол. США боргу за позикою; 12 013,15 дол. США боргу за процентами за прострочення виконання основного зобов`язання за період з 02 жовтня 2021 року по 23 лютого 2022 року; 16 800,00 дол. США штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язання. В іншій частині у стягненні процентів за прострочення боргового зобов`язання відмовлено. Стягнено витрати за розгляд справи в третейському суді.
Третейський суд виходив з того, що між сторонами укладено договір позики, який складається із розписки про передачу коштів та самого договору, де в розділі 5 викладена третейська угода, за якою усі спори, що виникають з цього договору, не обмежуючись спорами які стосуються його укладення, виконання, порушення (стягнення штрафних санкцій, пені неустойки, товарного кредиту тощо) припинення зміни, розірвання або недійсності, підлягають передачі на розгляд до Постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації «Третейське управління правовими конфліктами» (справа № 7/2023, а. с. 4). Сторони у договорі підтвердили, що ознайомлені із Регламентом постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації «Третейське управління правовими конфліктами», який розглядається як невід`ємна частина цієї третейської угоди.
Договір позики та розписка про передачу коштів укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без участі інших осіб. Мета передачі коштів у позику сторонами не зазначена.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року на виконання рішення Постійно діючого третейського суду видано виконавчий лист.
Подаючи заяву про скасування рішення третейського суду з підстав незалучення до участі у справі, ОСОБА_3 надані: копія свідоцтва про укладення 08 червня 2001 року шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 (а. с., 15зв.) та проходження нею у період шлюбу лікування, починаючи з 12 жовтня 2021 року по 26 листопада 2021 року, без зазначення його вартості.
Позиція Верховного Суду
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній матеріалами й додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ (частина перша, друга статті 51 Закону України «Про третейські суди»).
Згідно зі статтею 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:
1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;
2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;
3) третейську угоду визнано судом недійсною;
4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;
5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
Аналогічні положення містяться у статті 51 Закону України «Про третейські суди».
Тлумачення статті 51 Закону України «Про третейські суди», статті 458 ЦПК України дає підстави для висновку, що ними передбачено вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, і тягар доведення наявності зазначених підстав покладається на сторону, яка звертається із заявою про скасування рішення третейського суду.
При розгляді заяви про скасування рішення третейського суду суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для його скасування, визначених частиною третьою статті 51 Закону України «Про третейські суди» та статтею 458 ЦПК України.
Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
Третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом (абзац 4 частини першої статті 2 Закону України «Про третейські суди»).
Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону (частина перша статті 5 Закону України «Про третейські суди»).
Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.
У частині другій статті 21ЦПК України передбачено, що будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.
Підвідомчість справ третейським судам врегульована статтею 6 Закону України «Про третейські суди», в якій наведений перелік справ, які не можуть розглядати третейські суди, зокрема, справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, що переглядається:
третейським судом вирішений спір про стягнення заборгованості за договором позики, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Безпосередньо в розділі 5 договору позики сторони виклали третейську угоду, за якою усі спори, що виникають з цього договору, не обмежуючись спорами, які стосуються його укладення, виконання, порушення (стягнення штрафних санкцій, пені неустойки, товарного кредиту тощо), припинення, зміни, розірвання або недійсності, підлягають передачі на розгляд до Постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації «Третейське управління правовими конфліктами». Сторони підтвердили, що ознайомлені із Регламентом цього третейського суду, який розглядається як невід`ємна частина цієї третейської угоди;
договір позики не містить мети його укладення, зокрема, інтереси сім`ї, ОСОБА_3 не є його стороною та не визначено її зобов`язань за цим договором;
у справі № 7/2023 Постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації «Третейське управління правовими конфліктами» позовних вимог до ОСОБА_3 не пред`явлено, у мотивувальній та/або резолютивній частинах рішення третейського суду висновки про права та обов`язки ОСОБА_3 відсутні.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що третейський суд у цій справі вирішив спір, що виник із сімейних правовідносин, а також питання про права і обов`язки  ОСОБА_3 ,яка не брала участь у справі. Посилання в апеляційній скарзі на те, що сума позики свідчить про укладення правочину, що виходить за межі дрібного побутового, а тому потребує обов`язкової письмової згоди дружини, яку ОСОБА_3  не надавала, не є підставою для скасування рішення третейського суду.
Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок, що, приймаючи позовну заяву до розгляду та ухвалюючи рішення у справі, третейський суд діяв в межах повноважень, визначених частиною першою статті 5 та статтею 6 Закону України «Про третейські суди», оскаржене рішення третейського суду прийнято у спорі, передбаченому третейською угодою сторін такого спору, та ним не вирішено питань, що виходять за межі третейської угоди. Тому відсутні підстави для скасування рішення третейського суду, визначені у статті 458 ЦПК України та статті 51 Закону України «Про третейські суди». 
Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо недоліків змісту третейської угоди, оскільки вона відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про третейські суди». При цьому колегія суддів враховує, що будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а зводяться до оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду по суті вирішеного ним спору, що знаходиться поза межами повноважень суду при розгляді заяви про скасування рішення третейського суду (частина третя статті 51 Закону України «Про третейські суди» та стаття 458 ЦПК України).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала суду першої інстанції прийнята без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржену ухвалу без змін, а тому судовий збір покладається на осіб, яка подали апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 24, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.
Повний текст постанови Верховного Суду складено 05 березня 2024 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                             Є. В. Краснощоков 
 
Д. А. Гудима
 
М. М. Русинчук