ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 р.	Справа № 520/30975/23	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2023, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повний текст складено 05.12.23 року по справі № 520/30975/23
          
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України      треті особи          Міністерство оборони України ,         Оперативне угрупування військ ОУВ "ХАРКІВ" ,         Військова частина НОМЕР_2 у складі Військової частини НОМЕР_1 
          про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

30.10.2022 ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі по тексту – відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Міністерства оборони України (далі по тексту - третя особа-1), Військової частини НОМЕР_2 (далі по тексту - третя особа-2), Оперативного угрупування військ ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (далі по тексту - третя особа-3), в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування" від 12.08.2023 №118\КП у частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення "ДОГАНА".
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року матеріали адміністративної справи №520/30973/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Міністерства оборони України , Військової частини НОМЕР_2 , Оперативного угрупування військ ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду .
ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду , подав апеляційну скаргу, вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо передачі справи за підсудністю до Житомирського окружного адміністративного суду. Посилаючись на вимоги ст. ст. 25,26 та 27 КАС України , вказує , що по даній справі виключна підсудність не застосовується, оскільки не оскаржується дія Міністерства оборони України, яке зазначено у позові в якості третьої особи. Суд надав оцінку довідці, наданої Відповідачем щодо реєстрації місця знаходження Відповідача, проте зауважив на неналежність та недопустимість фото першої сторінки оскаржуваного наказу, де зазначено с. Мартове. Прийнята довідка про місце реєстрації В\Ч НОМЕР_1 не спростовує доводів Позивача про місце дислокації АДРЕСА_1 , а тому відсутні підстави для передання справи до Житомирського окружного адміністративного суду.
По даній справі має місце процесуальне порушення, що призводить до перешкоджання Позивачеві у доступі до правосуддя. Просить суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду про передачу справи № 520\30975\23 з Харківського окружного адміністративного суду до Житомирського окружного адміністративного суду - скасувати та прийняти по справі нову - про відмову Відповідачу у задоволенні вимоги про перенесення справи до іншого суду, матеріали справи повернути до Харківського окружного адміністративного суду для подальшого розгляду.
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою   ОСОБА_1  на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 по справі №520/30975/23 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Запропоновано позивачу та представнику позивача підготувати інформацію щодо місця проживання/перебування/знаходження ОСОБА_1 на дату звернення до суду з позовною заявою, та за можливості документи на її підтвердження, про що повідомити суду апеляційної інстанції у судовому засіданні.
Міноборони  в особі Східного територіального юридичного відділу (відокремленого підрозділу Міноборони, м. Харків, далі – Східний ТЮВ)  подало до суду пояснення , в якій вказує, що не погоджується з апеляційними вимогами представника позивача та погоджується з висновками суду 1-ї інстанції , викладений в ухвалі від 05.12.2023, а саме з тим, що суд прийшов до висновку, що справа територіально підсудна суду за місцезнаходженням відповідача - Житомирському окружному адміністративному суду, враховуючи також обставини того, що позивач також територіально не зареєстрований у місті Харкові Харківській області. Зазначає, що представник позивача у своїй апеляційній скарзі на ухвалу суду від 05.12.2023 помилково ототожнює поняття «місце реєстрації» та «місце дислокації». Вказує , що в/ч НОМЕР_1 було надано до суду 1-ї інстанції Довідку №233/22 від 05.03.2022р. з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, відповідно до якої в/ч НОМЕР_1 присвоєно код ЄДРПОУ 26630885 та визначено адресу реєстрації – місто Житомир.
З метою повного та всебічного розгляду справи, зокрема, враховуючи необхідність з`ясування відомостей щодо місця проживання/перебування/знаходження ОСОБА_2 на дату звернення до суду з вказаною позовною заявою, протокольною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2024 р. розгляд справи відкладено на 25.01.2024 о 10-30 год та витребувано у сторін по справі інформацію щодо місця проживання/перебування/знаходження ОСОБА_1 на дату звернення до суду з позовною заявою, та за можливості документи на її підтвердження .
24.01.2024 до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшли пояснення, в яких вказано, що Військова частина НОМЕР_2 виконувала бойові завдання на різних ділянках фронту, зокрема у 2023 році (фактично до кінця серпня) у межах Донецької області. 2. У серпні 2023 року військову частину НОМЕР_2 було переміщено до району виконання бойових завдань військовою частиною НОМЕР_1 (Харківська область). 3. Відповідно до директиви командира військової частини НОМЕР_3 від 03 жовтня 2023 року №Д-41дск, директиви Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30 вересня 2023 року №Д-73дск, директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 29 вересня 2023 року №Д-321/99/дск прийнято рішення про розформування військової частини НОМЕР_2 (у складі військової частини НОМЕР_1 ). На виконання зазначених розпорядчих актів органів військового управління військову частину НОМЕР_2 у повному складі на початку жовтня 2023 року було передислоковано до пункту постійної дислокації – місто Житомир для проведення заходів із розформування. 4. Позивач –командир військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_1 на момент переміщення особового складу військової частини НОМЕР_2 відповідно до відомостей обліку особового складу проходив медичний огляд військово-лікарською комісією в КНП «Київська обласна клінічна лікарня» та в день подання адміністративного позову у цій справі до Харківського окружного адміністративного суду, тобто 31 жовтня 2023 року, мав знаходитися у місті Києві, оскільки до місця служби (місця знаходження військової частини) не повертався.
24.01.2024 від позивача до суду надійшли пояснення , в яких вказано , що ОСОБА_1 станом на день подання адміністративних позовів знаходився в Харкові та Харківській області, в місці перебування його в\ч НОМЕР_2 , куди прибув після відрядження, що підтверджується копією відрядження до м. Харкова . На підставі Розпорядження про перехід у підпорядкування 1 обр СпП:: Бойові розпорядження ТГр «Полум`я» (95одшбр) № 580дск та 582дск від 12.08.2023 Розпорядження командира 1 обр СпП № 1328 від 12.08.2023 р. 1 бригада прибула до селища Мартового Печенізької селищної громади Чугуївського району у вересні-2022 року та виїхала з ОСОБА_3 у грудні в 2023 року. ОСОБА_1 , будучи командиром в\ч НОМЕР_2 переходить у підпорядкування 1 бригади, яка знаходилась в АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 отримує поранення, які потребують лікування та його направлено на госпіталізацію до НВМКЦ «ГВГЛ» м. Київ. Рапортом від 29.08.2023 року № 3171 на час відсутності ОСОБА_1 запропоновано покласти виконання обов`язків командира частини на ОСОБА_4 . ОСОБА_1 направлено на підвищення кваліфікації до Національного університету оборони України у м. Київ в період з 15.10.2023 року по 31.10.2023 року. Вибуває ОСОБА_1 з відрядження 28.10.2023 року та направляється до місця розташування військової частини НОМЕР_2 до Харківської області, яка на той період підпорядковувалась ВЧ НОМЕР_1 , тобто управлінню 1 бригади. Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 13658, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 01.11.2023 року по 17.11.2023 року.
05.02.2024 від позивача до суду надано сканкопію посвідчення про відрядження ОСОБА_1 з 29.10.2023 по 31.10.2023 до м.Харків.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, додаткові пояснення сторін , матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи рішення про передачу матеріалів справи до Житомирського окружного адміністративного суду, суд першої інстанції , враховуючи положення статті 26 Кодексу адміністративного судочинства України прийшов до висновку, що справа територіально підсудна суду за місцезнаходженням відповідача, а саме - Житомирському окружному адміністративному суду, враховуючи також обставини того, що позивач також територіально не зареєстрований у місті Харкові Харківській області.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про передачу справи для розгляду до Київського окружного адміністративного суду, з наступних підстав.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За приписами статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі по тексту - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.
Відповідно до частини 1  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1  статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України  встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно з пунктом 3 частини 1  статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України  адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ. Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил інстанційної, предметної та територіальної підсудності.
Відповідно до частини 1  статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України  суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Поняття «підсудність» розкривається законодавцем у параграфі 3  глави 2 розділу І Кодексу адміністративного судочинства України  та визначається останнім, як територіальна юрисдикція, питання якої врегульовані приписами  статей 25-30 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно положень ч.1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Отже, якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може застосувати альтернативну підсудність.
Таким чином, такий спір може бути розглянуто адміністративним судом за вибором позивача: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або за місцезнаходженням відповідача.
Окрім того, законодавець, надаючи право позивачу альтернативної підсудності на подачу до суду позову, пов`язує таке право вибору з урахуванням зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, перебування чи знаходження цієї особи-позивача.
За даними відомостей позовної заяви адреса реєстрації місця проживання позивача  є м. Київ (з питань безпеки детальні дані у постанові суду не вказуються, позаяк особа є військовослужбовцем).
Звертаючись до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом, позивач зазначив, що він є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_2 у складі ВЧ НОМЕР_1 місце дислокації якої є Харківська область (з питань безпеки детальні дані у постанові суду не вказуються). 
Сторонами у справі не оспорюється , що ОСОБА_1 є командиром ВЧ НОМЕР_2 , яку в 2023 було переміщено до району виконання бойових завдань військовою частиною НОМЕР_1 (Харківська область).
До суду апеляційної інстанції надано , крім інших документів, копію посвідчення про відрядження , з якого вбачається , що ОСОБА_1 відряджено до м.Харкова з 29.10.2023 до 31.10.2023, та згідно відмітки «прибув» до м.Харків 30.10.2023 , «вибув» 31.10.2023.
У розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду. Отож зі  статті 6 Конвенції прямо витікає, що доступність правосуддя є невід`ємними елементом права на справедливий суд.
Із змісту ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 55 Конституції України слідує, що одною з передумов забезпечення доступу до суду є наявність в особи права на судовий захист. Відповідно до вказаних норм Конституції України гарантується звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина. Право людини на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного стану.
У рішеннях від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» і від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
При вирішенні питання про прийняття адміністративного позову до свого провадження суд зобов`язаний був урахувати, що з 24.02.2022 року наша Держава перебуває в умовах воєнного стану, що супроводжується мобілізацією військовослужбовців та їх фактичним перебуванням (знаходженням) на території інших населених пунктів, ніж зареєстроване місце проживання впродовж тривалого часу, а відтак наполягання суду на розгляд адміністративної справи не за місцем фактичного перебування військовослужбовця – позивача, а за його реєстрованим місцем проживання  покладає на такого військовослужбовця надмірний та невиправданий тягар з огляду на територіальну віддаленість місця фактичного несення служби від зареєстрованого місця проживання такої особи та неможливості залишення території місця дислокації ВЧ НОМЕР_2 ( відрядження, виконання бойових завдань тощо) , командиром якої є позивач .
При цьому, колегія суддів зазначає, що посилання суду першої інстанції щодо територіальної підсудності позову виключно за зареєстрованим місцем проживання позивача є помилковим, оскільки згідно зазначеної норми права позивач має право вибору  адміністративного суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за місцем свого фактичного перебуванням або  знаходження.
Також, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо територіальної підсудності даної справи за місцезнаходженням відповідача , оскільки предметом оскарження в цій справі є акт ненормативного характеру (індивідуальної дії), який стосується безпосередньо прав позивача, тому колегія суддів дійшла висновку, що право вибору територіальної підсудності належить відповідно до ч.1 ст.25 КАС України позивачу.
Оскільки ОСОБА_1 є командиром ВЧ НОМЕР_2 , яку в 2023 було переміщено до району виконання бойових завдань військовою частиною НОМЕР_1 (Харківська область), станом на момент подання позовної заяви фактично перебував у службовому відрядженні у м. Харкові, тобто на території, яка відноситься до територіальної юрисдикції Харківського окружного адміністративного суду, позивач має право на звернення із  позовом до Харківського окружного адміністративного суду за місцем такого перебування (знаходження).
Відтак, обмеження , визначене ухвалою суду першої інстанції, на думку колегії суддів , не ставить законної мети та  підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Доводи Міністерства оборони України щодо відсутні повноваження представляти інтереси ОСОБА_1 у Другому апеляційному адміністративному суду спростовуються доданими до матеріалів справи та апеляційної скарги ордером на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1  адвокатом Авіловою О.М. та договором №б/н від 21.08.2023р..
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 по справі № 520/30975/23  скасувати.
Справу направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  08.02.2024 року