ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3134/24 Справа № 215/2149/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я.А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 215/2149/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,    відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу  позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року, яке ухвалено  суддею Квятковським   Я.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 грудня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради,  про виселення.
В обґрунтування позову зазначив, що 99.10.2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № KRHTGA00150997, згідно якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав відповідачці кредит у розмірі 88673 грн., строком до 18.10.2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 19.10.2007 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачі уклали договір іпотеки, згідно якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 .
Договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у вказаному будинку (предметі іпотеки) інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. 
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказує, що відповідачами, всупереч вимог договору іпотеки, порушено його обов`язок та у житловому будинку за вищезазначеною адресою був зареєстрований: ОСОБА_2 .
Таким чином, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вважає, що мешканці, які були зареєстровані з порушенням вимог законодавства у вищезгаданому житловому будинку, що є предметом іпотеки, не мають права користуватись житловим будинком, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.
Посилаючись на викладене, просив суд: виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та неповнолітнього  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідачі, зареєструвавши у предметі іпотеки ОСОБА_3 , порушили умови Договору іпотеки та статті 629 ЦК України, у зв`язку з чим поведінка останніх є недобросовісною та реєстрація вказаної особи у предметі іпотеки є незаконною.
Просить суд апеляційної інстанції врахувати правову позицію в аналогічному спорі, висловлену Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі 390/34/17.
Також, вважає, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що факт придбання предмету іпотеки не за кредитні кошти не є визначальною для вирішення даного спору. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав заяву про розгляд спарви за його відсутності, а інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.
Як установлено судом і підтверджено матеріалами справи, 19.10.2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № KRHTGA00150997, згідно якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав відповідачці кредит на споживчі цілі у розмірі 88673 грн., строком до 18.10.2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами (а.с.4-5).
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 19.10.2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачами ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, згідно якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_1 (а.с.6-8).
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.12.2011 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задоволено частково .
Звернуто стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки, що належить ОСОБА_1 на праві власності: 2-х поверховий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 64 кв.м., житловою площею 36,2кв.м. для погашення заборгованості по кредитному договору від 19.10.2007 р. в сумі 79416 грн. 68 коп., станом на 12.08.2008 р., шляхом надання Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» безперешкодного доступу до об`єкта іпотеки, права продажу вказаного об`єкта іпотеки від свого імені.
В частині позову про виселення мешканців з жилого будинку по АДРЕСА_1 акціонерному товариству Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»   по 397 грн. 09 коп. судового збору та по 15.00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного (а.с.9-10).
Згідно довідки Криворізької міської ради за адресою : АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 з 03.08.2007 року, ОСОБА_2 з 03.08.2007 року, неповнолітній ОСОБА_3 з 13.04.2016 року.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були зареєстровані і набули право користування житловим будинком до укладення договору іпотеки, а місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місцепроживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає, у зв`язку з чим реєстрація у будинку неповнолітнього ОСОБА_3 відповідає вимогам законодавства та не порушує прав чи інтересів іпотекодержателя.
Крім того, суд зазначив, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке придбане не за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК України, а позивачем не доведено факт придбання житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, за рахунок кредитних коштів, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про виселення зареєстрованих у ньому осіб.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом
Згідно з частинами першою, третьою статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не допускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.
Колегія суддів звертає увагу на те, що, ні положеннями ЦК України, ні положеннями Закону України «Про іпотеку», не передбачено обмежень прав членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.
Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частини четвертої статті 9, частини першої, четвертої статті 156 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.
З аналізу положень частини другої статті 64 ЖК України та частини першої статті 405 ЦК України слідує, що члени сім`ї власника будинку (квартири) (дружина власника, їх діти і батьки), які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно з частиною третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.
Право дитини на проживання в сім`ї разом з батьками передбачене також статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства».
За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (частина друга статті 156 ЖК України).
Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент реєстації неповнолітнього ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 , співвласником цього будинку був його батько - відповідач ОСОБА_2 .
Згідно довідки Криворізької міської ради за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 з 03.08.2007 року, ОСОБА_2 з 03.08.2007 року, тобто неповнолітній ОСОБА_3 з 13.04.2016 року був зареєстрований за місцем проживання одного з батьків, а тому доводи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що відповідачі, зареєструвавши у предметі іпотеки ОСОБА_3 , порушили умови Договору іпотеки та статті 629 ЦК України
Доводи позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо недобросовісної поведінки іпотекодавців, порушення ними умов договору, можуть свідчити про наявність підстав для застосування до сторони договору відповідних правових наслідків, встановлених самим договором, однак не є правовою підставою для задоволення позовних вимог в межах даної цивільної справи.
Посилання в апеляційної скарги на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 квітня 2019 року у справі 390/34/17 є безпідставними, оскільки встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, у цій справі та у справі, що переглядається, є різними.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.
Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 26 березня 2024 року.

Головуючий: 

Судді: