ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 689/2866/23
Провадження № 22-ц/4820/311/24
Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С. Спірідонової Т.В.
секретар судового засідання Дубова М.В.
розглянув в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 673/498/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд
в с т а н о в и в :
В жовтні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг в розмірі 32024,30 грн, в т.ч. заборгованість за тілом кредиту – 25889,02 грн., заборгованість  за простроченими відсотками – 6135,28 грн та вирішити питання щодо розподілу судових витрат по справі.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 29.05.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 зобов`язалася здійснювати погашення кредиту, процентів та дала свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та іншими банківськими нормативними актами складає між нею та банком відповідний Договір, що підтверджується підписом позичальника у заяві. Проте позивач вказував, що в порушення вимог чинного цивільного законодавства України та зазначених умов договору, ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. Тому просив стягнути з відповідачки заборгованість разом із понесеними ним витратами по сплаті судового збору.
Позивач посилався, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, шляхом надання відповідачці можливості розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором, а саме згідно п 2.1.1.12.3, погашення кредиту та процентів здійснюється договірними списаннями або внесенням клієнтом коштів у будь якій формі. Таким чином, у разі відсутності коштів на рахунках, відповідач здійснює погашення кредиту та процентів у сумі не меншій мінімального обов`язкового платежу. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 17 вересня 2023 року заборгованість відповідачки становить 32024,30 грн, з яких: 25889,02 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6135,28 грн - заборгованість за простроченими відсотками, вказаний розмір заборгованості банк і просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.
Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.
АТ КБ «Приватбанк» не погодилося з таким рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, посилається на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. 
Вказує, що відповідачці на підставі підписаної нею Заяви б/н від 29 травня 2012 року, відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт. Оскільки після отримання картки, на умовах встановлених банком, відповідачка користувалася кредитними коштами, що підтверджується випискою по її рахунку, тому саме момент активації кредитної картки, слід вважати укладення між сторонами кредитного договору. Таким чином, між банком та відповідачкою укладено договір відповідно до ч 2 ст 642 ЦК України, який фактично є договором приєднання. Однак, суд вказаним обставинам дав невірну правову оцінку.
На підтвердження своїх доводів, апелянт також звертає увагу, що відповідачка в ході розгляду справи не надала жодних доказів того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання нею анкети-заяви, крім того не спростувала, що вона не знала про умови кредитування, отже розмір кредитної заборгованості ОСОБА_1 в ході розгляду справи не спростований. Таким чином, суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів, тіла кредиту та нарахованих відсотків, що є порушенням норм матеріального права. Вказаний розмір заборгованості підтверджується наданими банком бухгалтерськими документами, а саме розрахунком та випискою по картковому рахунку відповідача, з яких вбачаються всі операції по зняттю кредитних коштів, а також всі операції часткового погашення заборгованості. Апелянт наголошує, що заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами була підтверджена належними та допустимими доказами у справі, які не були досліджені судом, зокрема суд не звернув уваги, що заборгованість за тілом кредиту в повному обсязі не погашена, що чітко видно із виписки по рахунку. 
Крім того, оскільки відповідачка вчасно не повертала кошти банк має право на отримання відсотків. Зазначає, що якщо суд і вважав непогодженою конкретну відсоткову ставку, тому в цьому разі мав би застосувати ч. 1 ст. 1048 ЦК України та обчислити розмір відсотків на рівні облікової ставки НБУ, а не відмовляти в цій частині в задоволенні позову.
Тому з огляду на викладені доводи, АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2023 року та ухвалити нове, яким задольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Заслухавши доповідача та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення в частині є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
Так судом встановлено, що 29 травня 2012 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку». Відповідачці було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, початковий розмір якого станом на 29.05.2012 року становив 300 грн та в подальшому був збільшений до 39000 грн. та зменшений до 0 грн.
Грошовими коштами та відповідно кредитною карткою відповідачка користувалася, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.
За розрахунком Банку, доданим до позову, заборгованість відповідачки станом на 17 вересня 2023 року складає : 25889 грн 02 коп – заборгованість за тілом та 6135 грн 28 коп – заборгованості по процентах за користування кредитом, а всього 32024 грн 30 коп.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
В силу ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Звертаючись до суду з даним позовом банк на підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом надав суду: копію Анкети-заяви ОСОБА_1 від 29 травня 2012 року, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 29 травня 2012 року, за період з 29 травня 2012 року по 17 вересня 2023 року, паспорт споживчого кредиту та Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, Універсальна GOLD, Platinum, World Black Edition, VISA Signature, MC World Elite, VISA Infiniti та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, довідку про зміну умов кредитування та довідку щодо терміну дії картки, виписку по рахунку позичальника.
Однак, вбачається, що підписана відповідачкою анкета-заява від 29 травня 2012 року не містить розміру процентної ставки за використання наданих кредитних коштів, а також відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та їх розміру, при цьому вказано, що повна версія Умов, Правил і Тарифів надання банківських послуг розміщена на сайті банку.
Роздруківка з тарифами, за користування карткою «Універсальна», теж не містить підпису позичальника щодо ознайомлення з ними. 
Щодо наданого позивачем Паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачкою, то колегія суддів вважає, що цей документ також не є належним доказом погодження між сторонами всіх істотних умов банківського договору, оскільки, він містить інформацію про сім типів кредитних карток: Універсальна, Універсальна GOLD, Platinum, World Black Edition, VISA Signature, MC World Elite, VISA Infiniti, тобто вказана інформація носить лише інформаційний характер щодо користування різними типами банківських карток, крім того зазначена в паспорті інформація, зберігає чинність та є актуальною з 10.01.2022 до 25.01.2022 року.
Таким чином, за відсутності достатніх підтверджень про конкретно запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісій, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_1 не підписувала Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку, а тому нарахована банком заборгованість не відповідає умовам, погодженим сторонами при наданні кредитних коштів, відповідно до підписаної відповідачкою Анкети-заяви від 29.05.2012, відтак відсутні підстави щодо стягнення всієї суми заборгованості, включаючи нараховані банком відсотки.
В той же час, відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі суд допустився помилки.
Так, судом встановлено, що після укладення договору про надання банківських послуг ОСОБА_1 від 29 травня 2012 року, в цей же їй було видано кредитну картку типу Універсальна, НОМЕР_1 , яка неодноразово перевипускалася, остання картка з терміном дії до останнього дня серпня 2025 року.
Тобто, фактично, відповідачка користувалася кредитними коштами та відповідно здійснювала його погашення.
Враховуючи правову природу договору про надання банківських послуг правовідносин, а саме, що відповідачка може періодично брати кредитні кошти та зобов`язана їх періодично повертати, то слід дійти висновку, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то момент закінчення строку кредитування збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку – 08/25 року.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06 березня 2018 року, провадження №61-88св17 (справа №2120/12694/12).
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем було надано суду першої інстанції укладений у формі електронного документу між  ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» договір кредиту від 10 січня 2022 року.
На виконання вимог якого, 28 січня 2022 року відповідачка отримала іншу кредитну картку типу Універсальна GOLD, 4149629355000555 з терміном дії до 01/ 2026 року.
З 11 січня 2022 року відповідачка користувалася кредитними коштами за договором від 10.01.2022, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит, згідно кредитної картки типу Універсальна GOLD, яка була їй видана на підставі підписаного договору про надання банківських послуг у формі електронного документу.
Проте, звертаючись до суду з позовом, банк як на підставу своїх заявлених позовних вимог посилався лише на підписану позичальником анкету-заяву б/н від 29 травня 2012 року, а не на укладений між  ОСОБА_1  та АТ КБ «Приватбанк» 10 січня 2022 року договір у формі електронного документу. Тому вказаний договір не може бути предметом розгляду в цій справі та, відповідно, відсутні підстави щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 , в межах даної справи відповідно до укладеного у формі електронного документу договору про надання банківських послуг, від 10 січня 2022 року, а також стягнення заборгованості за період з 10 січня 2022 по 17 вересня 2023 року.
При цьому, як вбачається з наданого банком розрахунку та виписки по рахунку відповідачки, ОСОБА_1 розпочала користуватися коштами 02 червня 2012 року, періодично витрачаючи та повертаючи кредитні кошти.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 р. по справі №342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
З огляду на підставу позову – лише договір про надання банківських послуг від 29 травня 2012 року, судом для визначення заборгованості відповідача перед банком враховується період користування кредитними коштами в межах дії договору про надання банківських послуг від 29 травня 2012 року, а саме до 10 січня 2022 року. 
Згідно виписки по рахунку клієнта за вказаний період часу ОСОБА_1 використала 79059 грн кредитних коштів, однак, згідно з наданим банком розрахунком, відповідачка не в повному обсязі виконала свій обовязок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Заборгованість відповідачки складає 3280 грн. 72 грн. 
Відмовляючи в позові в цій частині, суд не в повній мірі перевірив обставини справи та неправомірно відмовив в позові в частині стягнення заборгованості за фактично отриманими та неповернутими коштами з вказаних підстав, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.
При цьому, доводи апелянта про можливість судом самостійно стягнути відсотки за користування кредитом на підставі норм ст. 1048 ЦК України, колегія не бере до уваги, оскільки АТ КБ «Приватбанк» не заявляло вимоги про стягнення з відповідача процентів на рівні облікової ставки Національного банку України та не надало суду першої інстанції відповідного розрахунку заборгованості. За таких обставин з врахуванням принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу у суду були відсутні підстави для стягнення процентів у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
Такя як судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2023 року в частині відмови у стягненні фактично отриманої суми кредитних коштів, скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення вимоги та стягнення з відповідачки заборгованості у розмірі 3280 грн. 72 коп.
Також у зв`язку із частковим задоволенням позову Банку, підлягає перерозподілу судовий збір.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позову банком сплачено 2 684 грн судового збору
Так, з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 273 грн. 76 коп.: (3280,72 грн. х 100:32024,30 грн = 10,2% х 2684 грн.:100 = 273 грн. 76 коп.). 
При зверненні до апеляційного суду АТ КБ «ПриватБанк» сплатило 4026 грн., тому понесені в суді апеляційної інстанції витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становлять 410 грн. 65коп.: (10,2% х 4026 грн.:100 = 410 грн. 65 коп.). 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2023 року, скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитом в розмірі 3280 грн. 72 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви в розмірі 273 грн. 76 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги в розмірі 410 грн. 65 коп. (вісімсот п`ятдесят сім гривень тридцять сім копійок).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 08 лютого 2023 року.

Судді                                 А.М. Костенко
Р.С. Гринчук
Т.В. Спірідонова