Справа № 308/15108/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України
        27 грудня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        КОЖУХ О.А., СОБОСЛОЯ Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 308/15108/22 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 липня 2023 року, головуючий суддя Деметрадзе Т.Р., -
встановив:
10.11.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.
Сторони з вересня 1994 по березень 2022 перебували в шлюбі, в якому народилися двоє дітей, які вже є повнолітніми.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2022 шлюб між сторонами розірвано, питання про стягнення аліментів не ставилось.
Зараз син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачкою та навчається на стаціонарному відділенні Ужгородської греко-католицької богословської академії імені Блаженного Теодора Ромжі. Щомісячні витрати на утримання та лікування сина, який хворий на бронхіальну астму, що включають в себе витрати на одяг, навчання, дозвілля тощо, складають понад 20 тисяч гривень.
Позивачка через свій незначний дохід не здатна самостійно утримувати сина, тому він потребує матеріальної допомоги також від батька, який є працездатним, працює закордоном, має рухоме і нерухоме майно, інших осіб на утриманні не має і спроможний надавати повнолітньому сину, який продовжує навчання, утримання до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення сином 23 років.
Наявні всі передбачені нормами ст. 199 СК України підстави для стягнення з відповідача коштів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Посилаючись на ці обставини, на положення СК України щодо стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, позивачка ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 як повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися, у розмірі 15000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення сином 23 років.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25.04.2023 позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 27.06.2023 ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 25.04.2023 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Після надходження справи до суду першої інстанції для продовження розгляду:
представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Голуб В.К. подав суду заяву, якою просив стягнути з відповідача на утримання сина ОСОБА_3 аліменти с розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з часу заявлення позову (а.с. 182);
представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Куруц А.А. подав суму заяву, підписану електронним цифровим підписом, якою вказуючи на подання вищевказаної заяви стороною позивачки повідомив, що відповідач не заперечує щодо винесення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_3 у сумі 3000,00 грн (а.с. 178-179).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21.07.2023 уточнену позовну заяву задоволено:
       стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у твердій грошовій у розмірі 3 000,00 грн щомісячно, починаючи з 10.11.2022 і до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним 23-х років;
стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності та доведеності підстав, передбачених нормами СК України, для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, до закінчення її навчання але не більше як до досягнення ним 23-х років.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Куруц А.А., оскаржив рішення суду як незаконне, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права. На обґрунтування скарги наводить такі доводи.
Факти навчання сина ОСОБА_3 безкоштовно на стаціонарному відділенні Ужгородської греко-католицької богословської академії імені Блаженного Теодора Ромжі та проживання сина з позивачкою в будинку АДРЕСА_1 відповідач визнає.
Відповідач намагався добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини, однак ані позивач, ані їхній син реквізити рахунку для отримання коштів не надавали. Відповідач у тестовому режимі надіслав сину 20,00 грн маючи на меті встановити, чи функціонує рахунок, який відомий відповідачу, втім ОСОБА_3 повернув кошти зворотно та надіслав батьку повідомлення нецензурного змісту.
23.03.2023 апелянт звернувся до позивачки з проханням надати реквізити для перерахування аліментів для утримання сина, однак такі до моменту ухвалення оскаржуваного рішення надані не були.
Позивачка безпідставно посилалася на свою неплатоспроможність, оскільки працює бухгалтером Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району і за період з 01.01.2022 по 31.01.2023 отримала зарплату на загальну суму 563984,26 грн, а за період з 01.07.2022 по 31.06.2023 – 651297,99 грн.
Сам ОСОБА_3 не брав участі в справі, тоді як у разі подання матір`ю такого позову повинен був бути залучений до участі в справі в якості третьої особи.
Аліменти стягнуті з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 , однак, вона не має права на цей позов, оскільки відповідно до норм ст.ст. 3, 45, 46 ЦПК України, ст. 199 ч. 3 СК України вона має право звернутися з позовом в інтересах повнолітньої дитини і аліменти мають бути стягнуті на користь цієї повнолітньої дитини, а не на користь матері.
Судом першої інстанції справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження і зміни предмета або підстав позову в суді першої інстанції не було.
Відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

У відзиві на апеляцію позивачка ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає, зокрема, що відповідач вводить суд в оману, стверджуючи, що йому невідомі реквізити рахунків сина, позаяк в суді першої інстанції апелянту та його представнику була вручена копія довідки з реквізитами для поповнення рахунку сина у відділені АТ КБ «ПриватБанк», однак відповідач жодного разу не перерахував кошти сину на цей рахунок. До того ж, кошти на утримання сина відповідач мав можливість перерахувати поштовими переказами на відому адресу місця проживання сина, а також міг надавати кошти сину безпосередньо.
Законодавством не передбачено обов`язку суду залучати повнолітнього сина, який продовжує навчання, у якості третьої особи. Суд має це право зробити лише в тому випадку, якщо дійде до висновку, що це необхідно.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Із урахуванням положень ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених і підтриманих позивачем вимог, з наведених ним підстав; апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не дає оцінки судовому рішенню в частині, в якій воно не оскаржується, та бере до уваги пов`язані факти і обставини остільки, оскільки це необхідно для розгляду справи за апеляцією (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх сина, дочку та його виконання.

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 7, 8 СК України, ст. 2 ч.ч. 1, 2, ч. 3 п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 11, ст. 4 ч. 1, ст. 10 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України:
особа діє у цивільних, в тому числі, в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;
при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;
у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;
основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційнісь; неприпустимість зловживання процесуальними правами;
завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави;
суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі;
кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;
суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;
кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;
обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання;
доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 03.09.1994 перебували у шлюбі, що його було розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2022 у справі № 308/7980/21 (а.с. 6-7, посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/103668075). Цим рішенням суду встановлено, що діти сторін на час розірвання шлюбу є повнолітніми.

Позивачка і відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 25.06.2003 Виконкомом Баранинської сільської ради Ужгородського району (а.с. 12).

Копією Свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , виданого 28.09.2022 Ужгородським відділом ДРАЦС в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), підтверджується факт зміни 28.09.2022 позивачкою прізвища з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с. 11).

Позивачка ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9, 14, 58). Син проживає за цією адресою з матір`ю, відповідач разом з ними не проживає.

Згідно з довідкою Ужгородської греко-католицької богословської академії ім. Блаженного Теодора Ромжі від 26.10.2022 № 127/2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , навчається на 3-му курсі стаціонарного відділення академії; навчання безкоштовне; стипендії не отримує; строк навчання до 30.06.2027 (а.с. 15).

На обґрунтування позову до заяви були додані також:
виписка із медичної картки) хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 01.11.2022, виданої лікарем КНП Баранинської сільської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги», з якої вбачається, що син сторін знаходиться на обліку в АЗПСМ с. Баранинці з 2003 р., коли були виявлені перші ознаки атопічного дерматиту; з 2006 року встановлено діагноз бронхіальна астма; з 2007 року – залізодефіцитна анемія; станом на день звернення знаходиться на обліку у гематолога ОКЛ, алерголога, ортодонта-травматолога; постійно приймає протирецидивне лікування (а.с. 16);
інша медична документація – результати обстежень, УЗД внутрішніх органів тощо (а.с. 17-24);
докази оплати позивачкою:
у 2021 році 6000,00 грн за навчання ОСОБА_3 в автошколі ЗОО ВСА (а.с. 26, 27);
за різні періоди 2020 та 2021 років з витрат на різні комунальні послуги на загальну суму 12427,64 грн (а.с. 28-35, 37-43);
придбання одягу та взуття на загальну суму 8596,00 грн (додатки до позовної заяви) скріплені між собою, не пронумеровані й містяться між аркушами 46-47).

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 загалом заперечував проти позову вважаючи його необґрунтованим і недоведеним, вказував, зокрема, на безоплатність навчання сина, на необґрунтованість наведених позивачкою в заяві витрат на утримання повнолітнього сина, зазначав, що через відсутність роботи виїхав за кордон, де працює на некваліфікованих і не постійних роботах, крім того, має хворобу очей, потребує хірургічного втручання, має на утриманні непрацездатну мати, тоді як позивачка отримує велику зарплату, разом з тим, згоден надавати утримання сину в сумі, не більшій за 3000,00 грн на місяць (а.с. 74-79).

Відповідач до відзиву на позов надав:
відповідь ректора Ужгородської греко-католицької богословської академії ім. Блаженного Теодора Ромжі архім. ОСОБА_7 від 10.02.2023 № 010/23 про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається на третьому курсі зазначеної академії на безоплатній основі; за період з 2020 по 2023 рік ним була внесена добровільна пожертва за проживання та харчування в Академії в сумі 21000,00 грн (а.с. 80);
довідку Пенсійного фонду України ОСОБА_2 форми ОК-5 від 02.12.2022, у якій відсутні відомості про будь-які нарахування до Пенсійного фонду за 2020, 2021 та 2022 роки (а.с. 84-86);
медичну документацію ОСОБА_8 ТОВ «МЦ Мірум +» щодо його діагнозу захворювань очей (а.с. 86);
витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 03.02.2022, з якого вбачається, що ОСОБА_2 є власником 7/40 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 92);
відповідь заст. Бараниського сільського голови Сергія Когутича від 20.02.2023 № 151 про те, що ОСОБА_1 працює на посаді головного бухгалтера Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради та за період з 01.01.2022 по 31.01.2023 їй була виплачена заробітна плата (в т.ч. надбавка, премія, матеріальна допомога та інше) на суму 563984,26 грн (а.с. 100).

До апеляційної скарги відповідач додав відповідь в.о. начальника Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Тамари Мастюк від 26.07.2023 № 01-01/223 про те, що ОСОБА_1 на посаді гол. бухгалтера Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради за період з 01.07.2022 по 30.06.2023 була виплачена заробітна плата (з надбавками і нарахуваннями) на суму 651297,99 грн.

За приписами СК України:
якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу;
право на утримання припиняється у разі припинення навчання;
право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ст. 199 ч.ч. 1, 2, 3);
суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 ч.ч. 1, 2);
при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 п.п. 1, 2, 3, 4);
до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу (ст. 201).

Відповідно до наведених вимог закону обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При вирішенні питання про стягнення аліментів та визначенні їх розміру враховуються істотні обставини, що пов`язуються з матеріальним становищем платника і отримувача аліментів, інші обставини, що мають істотне значення.

Оцінюючи правові позиції сторін, їхні дії в процесі та наявні в справі докази і матеріали в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд констатує таке.

Обставини щодо місця проживання повнолітнього сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 та його навчання безоплатно і без отримання стипендії на 3-му курсі стаціонарного відділення Ужгородської греко-католицької богословської академії ім. Блаженного Теодора Ромжі з установленим строком навчання до 30.06.2027 установлені та не заперечуються сторонами.

Право позивачки ОСОБА_1 , рівно як і право сина сторін ОСОБА_3 , на пред`явлення вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час продовження сином навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-х років, передбачене законом і не може заперечуватися як таке. Доводи апелянта про неправильне пред`явлення позову матір`ю, яка буцімто не має права на позов, який заявила, необґрунтовані, надумані та суперечать, зокрема, нормам ст. 199 ч. 3 СК України, які прямо передбачають право на такий позов. Мати повнолітнього сина, який проживає з нею і продовжує навчання, не може бути позбавлена гарантованого Конституцією України (ст. 55) і законами України (ст. 199 ч. 3 СК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1 ЦПК України) права на такий позов.

Міркування щодо того, хто в чиїх інтересах повинен діяти і на чию користь повинні стягуватися аліменти не мають значення в справі, що розглядається, позаяк це є внутрішнім питанням ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , які, як випливає з обставин справи, діють у повній згоді між собою і про будь-яке порушення їхніх процесуальних прав не йдеться. Питання про залучення ОСОБА_3 до участі в справі в будь-якому процесуальному статусі ніким не ініціювалося, сам ОСОБА_3 такої необхідності не вбачав і такого бажання не виявляв, тож підстав для його обговорення суд першої інстанції не мав. Прав і обов`язків відповідача ОСОБА_2 такі обставини в контексті суті спору і предмета позову взагалі не торкаються.

Діючи в процесі вільно, на власний ризик і розсуд, користуючись правовою допомогою адвоката ОСОБА_9 відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов ініціативно заявив про свою згоду надавати утримання сину в сумі, не більшій за 3000,00 грн на місяць. Після повернення справи до суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 посередництвом свого представника адвоката Куруца А.А. підтвердив цю позицію, а позивачка ОСОБА_1 діючи так само вільно, на власний ризик і розсуд, користуючись правовою допомогою адвоката ОСОБА_10 зменшила заявлену до стягнення суму до 3000,00 грн на місяць. Таким чином, сторони вільно по суті досягли згоди щодо розміру аліментів, належних із відповідача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Така згода не суперечить закону, принципу диспозитивності сторін у цивільному процесі, спрямована на врегулювання спору, тому дії суду першої інстанції, який взяв до уваги кінцеві позиції сторін, які змінилися вже через тривалий час після початку процесу, відповідає засадам верховенства права, враховує необхідність уникнення задля забезпечення додержання прав сторін і їхнього повнолітнього сина, який продовжує навчання, надмірного формалізму в конкретній ситуації та не порушує прав сторін.

Подання за таких обставин відповідачем апеляційної скарги на рішення суду може розглядатися як маніпулятивна дія, що має ознаки зловживання процесуальними правами (зокрема, ст. 44 ч. 1, ч. 2 п. 1 ЦПК України), ревізії позиції самого відповідача в суді першої інстанції, при тому, що фактично апеляція не містить доводів, які б заперечували по суті досягнуту в суді першої інстанції згоду щодо суми утримання. Емоційна негативна реакція повнолітнього сина на переказ йому батьком, який зважаючи на стосунки сторін і обставини справи повинен був діяти розумно і передбачати відповідні наслідки, 20 гривень не може слугувати ані належною підставою для апеляції, ані підставою для скасування рішення суду, до якого це стосунку не має.

Відтак на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію, яка не спростовує законності ухваленого відповідно до закону та позицій сторін у справі рішення суду, слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 липня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді