УХВАЛА                                     
07 лютого 2024 року                                                                                 
м. Київ                                                                                               
справа № 703/5482/12
провадження № 61-318св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Литвиненко І. В.,
суддів Грушицького А. І., Петрова Є. В., Пророка В. В., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2013 року під головуванням судді Леньо В. В. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Бисага Т. Ю., Джуги С. Д., Куштана Б. П. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк), яке змінило назву на Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 (який внаслідок укладення 27 січня 2015 року шлюбу змінив своє прізвище на - ОСОБА_5 ) в якому просило:
- звернути стягнення на будинок загальною площею 172,1 кв. м, житловою площею 81,5 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 26 липня 2006 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки;
- виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предметі іпотеки) за адресою: АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку.
Позов мотивовано тим, що відповідно до кредитного договору від 10 липня 2006 року № MKV0GA00006056 третя особа ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 
30 000 доларів США зі сплатою відсотків у розрахунку 12 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 09 липня 2010 року.
Зобов`язання за цим кредитним договором забезпечено договором іпотеки 
від 26 липня 2006 року, згідно якого відповідач ОСОБА_4 надав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 172,10 кв. м, житловою площею 
81,5 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами ціна предмету іпотеки дорівнює 165 000 грн.
Третя особа в порушення умов кредитного договору виконав свої зобов`язання тільки частково і станом на 10 грудня 2012 року заборгованість становить 
158 814,63 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 30 000 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 54 402,20 доларів США, заборгованість за комісією за користування кредитом - 2 700 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 71 712,43 доларів США.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Виноградівський районний суд Закарпатської області заочним рішенням                                         від 21 лютого 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково. 
В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 липня 2006 року № MKV0GA00006056 у розмірі 158 814,63 доларів США, що складає 1 268 928,89 грн, з яких: заборгованість за кредитом - З0 000 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 54 402,20 доларів США, заборгованість з комісії за користування кредитом - 2 700 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 71 712,43 доларів США, звернув стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 172,10 кв. м, житловою площею 81,5 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 26 липня 2006 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки за ціною, визначеною на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.
Закарпатський апеляційний суд постановою від 06 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення, а заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2013 року без змін.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вказував, що із урахуванням положень статей 525, 526, 1050, 1054 ЦК України, статті 33 Закону України «Про іпотеку» вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2 , порушивши умови кредитного договору, виконав свої зобов`язання перед позивачем тільки частково, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.
Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про виселення, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для її задоволення, оскільки виселення з предмета іпотеки відбувається у разі відмови добровільно звільнити житловий будинок у встановлений сторонами строк, протягом одного місяця з дня отримання вимоги про виселення.
Суд апеляційної інстанції також додатково зазначав, що заявник не спростував наявність заборгованості, не надав контррозрахунок, жодних аргументів щодо неправильності розрахунку банку в апеляційній скарзі не навів.
Короткий зміст вимог касаційних скарг
У січні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області                                 від 21 лютого 2013 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року в якій просив оскаржені судові рішення скасувати, а у справі ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
У березні 2023 року представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат                         Стасюк Ю. П. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2013 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року в якій просив оскаржені судові рішення скасувати, а у справі ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
Наведені в касаційних скаргах доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки його заві про застосування наслідків спливу позовної давності, яку він подав до апеляційного суду.
Апеляційний суд не врахував, правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 752/7707/15-ц, від 13 лютого 2019 року у справі № 335/8855/15-ц, від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 521/12073/15-ц та правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16.
ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції не повідомив належним чином ОСОБА_2 , що позбавило його можливості подати докази до суду апеляційної інстанції, а його, як наслідок, позбавило права звернення з заявою про застосування строків позовної давності. 
Вказує, що залучення ОСОБА_2 в якості третьої особи позбавило боржника права подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. В цій справі ОСОБА_3  не мав рівних з позивачем можливостей подачі доказів, адже не володів та не міг володіти відомостями про те, що позивач змінив строк виконання основного зобов`язання.
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Стасюка Ю. П. містить посилання на те, що суд першої інстанції здійснив повідомлення третьої особи не належним чином, що потягло за собою позбавлення третьої особи можливості подати свої заперечення та взяти участь у розгляді справи, а суд апеляційної інстанції не врахував правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 299/731/19.
Представник заявника вважає, що його довіритель повинен був бути залучений до участі у справі в якості відповідача, а не третьої особи, адже суд встановив розмір заборгованості без з`ясування його позиції.
Вказує, що суд не надав жодної оцінки заявам про застосування наслідків спливу позовної давності, поданих як відповідачем так і третьою особою до суду апеляційної інстанції.
Аргументом касаційної скарги є також те, що з наданого банком розрахунку вбачається, що він продовжував нараховувати відсотки за кредитом, а суд врахував цей розрахунок як належний доказ. Крім того суд першої інстанції не врахував, що станом на 19 листопада 2007 року (день направлення вимоги про дострокове повернення боргу) загальний розмір заборгованості становив 37 424,01 долари США, а у заочному рішенні зазначав - 158 814,63 доларів США.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
Верховний Суд ухвалами від 12 квітня 2023 року та від 18 травня 2023 року відзиви АТ КБ «ПриватБанк» на касаційну скаргу ОСОБА_3 повернув заявнику без розгляду.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 23 січня 2023 року відкрив касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 та витребував справу № 703/5482/12 з місцевого суду.
Верховний Суд ухвалою від 11 квітня 2023 року відкрив касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .
Справа № 703/5482/12 надійшла до Верховного Суду 02 травня 2023 року.
Верховний Суд ухвалою від 20 вересня 2023 року справу призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
Позиція Верховного Суду 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
Частиною першою статті 282 ЦПК України передбачено, що за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до частини першої статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).
Частинами другою та третьою статті 288 ЦПК України передбачено, що позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Тлумачення статей 284, 287, 288 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ЦПК України передбачає дві форми перегляду заочного рішення: загальну (перегляд в апеляційному порядку) та спеціальну (перегляд судом, який виніс заочне рішення, за заявою відповідача). При цьому апеляційну скаргу можуть подати сторони (відповідач лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення) та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки.
Таким чином, процесуальним законом визначено спеціальний порядок перегляду заочного рішення, який проводиться судом, що його ухвалив, лише за письмовою заявою відповідача і це є лише його персоніфікованим правом.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 березня 
2019 року у справі № 462/3542/16-ц (провадження № 61-7677св18), від 12 червня 
2019 року у справі № 308/8618/17 (провадження № 61-23208св18), від 05 лютого 
2020 року у справі № 369/1534/18 (провадження № 61-47851св18), від 08 квітня 
2020 року у справі № 488/3949/16-ц (провадження № 61-3498св20), від 22 липня 
2020 року у справі № 760/13894/14-ц (провадження № 61-19413св19), від 07 вересня 2022 року у справі № 294/1347/17 (провадження № 61-4584св22).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Отже, за змістом зазначеної норми права учасник справи не має права на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції, яке він не оскаржував в апеляційному порядку.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до пункту першого частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до матеріалів справи № 703/5482/12 заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2013 року переглянуте судом апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах якого діяв адвокат - Стасюк Ю. П. 
Вольф О. П. із заявою про перегляд заочного рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2013 року не звертався, в апеляційному порядку за наслідками такого перегляду заочне рішення не оскаржував, а отже не має права на її касаційне оскарження. 
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
Згідно з практикою ЄСПЛ право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, неабсолютне; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Водночас право доступу до суду не може бути обмежено так, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та має бути досягнута пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») 
від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).
Встановлення у процесуальному законі обмеження можливості касаційного оскарження рішення суду першої інстанції, яке не переглядав апеляційний суд, є розумним і має на меті забезпечити стадійність цивільного процесу та запобігти можливим зловживанням процесуальними правами. Верховний Суд вважає таку мету легітимною. Зазначене обмеження є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. 
ОСОБА_3 , звертаючись із касаційною скаргою на заочне рішення суду першої інстанції, заяви про перегляд якого він не подавав і яке він не оскаржував за наслідками такого перегляду в апеляційному порядку, міг спрогнозувати неможливість касаційного перегляду цього судового рішення. Таке обмеження не позбавляє особу права на доступ до суду.
Встановлена процесуальним законом можливість касаційного оскарження судового рішення суду першої інстанції після його перегляду апеляційним судом не нівелює для учасника справи доступ до суду та не ускладнює його настільки, щоби завдати шкоди самій суті цього права.
Ураховуючи наведене, касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року підлягає закриттю. 
Наведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 30 травня 2023 року у справі № 139/456/22.
Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу (частина друга статті 396 ЦПК України).
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Отже, оскільки після відкриття касаційного провадження Верховний Суд встановив, що ОСОБА_3 подав касаційну скаргу на заочне рішення суду першої інстанції, заяви про перегляд якого він не подавав і яке за наслідками такого перегляду за його апеляційною скаргою судом апеляційної інстанції не переглядалося, колегія суддів дійшла висновку про закриття касаційного провадження, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. 
Керуючись статтями 3, 25, 260, 261, 353, 389, 394, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 
2013 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки закрити.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                        І. В. Литвиненко
Судді:                                                                                                             А. І. Грушицький 
                                                                                                                        Є. В. Петров
                                                                                                                        В. В. Пророк
                                                                                                                        В. В. Сердюк