ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" лютого 2024 р.           Справа№ 911/2483/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Буравльова  С.І.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Шапрана  В.В. 
 
без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури  у сфері оборони Західного регіону
на ухвалу Господарського суду Київської області від 05.10.2023 р. (повний текст складено 17.10.2023 р.)
у справі № 911/2483/23 (суддя - Кошик А.Ю.)
за позовом Заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі
1. Міністерства оборони України
2. Військової частини НОМЕР_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріан-Трейд"
прo визнання недійсним пункту договору та стягнення 164610,00 грн

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року Заступник керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріан-Трейд» прo визнання недійсним пункту договору та стягнення 164  610,00 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем було безпідставно включено до п. 4.2 укладеного договору суму ПДВ у розмірі 164610,00 грн за придбання позивачем-2 товарів для забезпечення транспорту, що суперечить положенням Податкового кодексу України та постанові Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022 р.
Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Київської області від 05.10.2023 р. зупинено провадження у справі № 911/2483/23 до набрання законної сили рішення в пов`язаній з нею справі Харківського окружного адміністративного суду № 320/20717/23.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Заступник керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону подав апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та передати матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор посилається на те, що судом першої інстанції було безпідставно зупинено провадження у даній справі, оскільки відсутні докази існування об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи № 320/20717/23.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 911/2483/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Шапран В.В. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 р. відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги  або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури  у сфері оборони Західного регіону на ухвалу Господарського суду Київської області від 05.10.2023 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 911/2483/23.
До суду 16.11.2023 р. надійшли матеріали справи № 911/2483/23.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2483/23, розгляд справи вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи на підставі ч. 2 ст. 271 ГПК України, а також встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України та електронною поштою відповідно до ч. ч. 6, 7, 8 ст. 120 ГПК України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (документа) на відповідні електронні адреси, а також закінчення строків, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 р. на подання всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Обґрунтовуючи клопотання про зупинення провадження у даній справі позивач-1 посилався на те, що Міністерством оборони України подано до Київського окружного адміністративного суду позов щодо оскарження вимоги Державної аудиторської служби України від 18.05.2023 р., яка полягала у вжитті заходів реагування, в тому числі з приводу надмірно сплаченого податку на додану вартість по контрактам. 
Позовні вимоги Міністерства оборони України у адміністративній справі № 320/20717/23 стосуються питання правомірності застосування податку на додану вартість до операцій з постачання пально-мастильних матеріалів згідно з контрактом, який було укладено Міністерством оборони України під час дії воєнного стану.
Місцевий господарський суд, задовольняючи клопотання відповідача про зупинення провадження, дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі № 911/2483/23 до остаточного вирішення спору в пов`язаній з нею справі Харківського окружного адміністративного суду № 320/20717/23.
Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Так, метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.
Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 75 ГПК України пов`язаною із цією справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі, у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.
Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: як саме справа, яка розглядається господарським судом, пов`язана зі справою, що розглядається іншим судом, та чим обумовлена неможливість розгляду справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.10.2021 р. у справі № 922/3114/20, від 10.09.2019 р. у справі № 922/1962/17, від 17.12.2019 р. у справі № 917/131/19, від 15.05.2019 р. у справі № 904/3935/18, від 10.06.2019 р. у справі № 914/1983/17, від 16.01.2020 р. у справі № 908/1188/19.
Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.02.2019 р. у справі № 910/974/18, від 05.03.2019 р. у справі № 910/5425/18.
Отже, за змістом п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Однак, у матеріалах справи № 911/2483/23 відсутні докази існування об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи № 320/20717/23.
При цьому, сама по собі взаємопов`язаність справи № 911/2483/23 зі справою № 320/20717/23, у випадку доведення такого зв`язку належними та допустимими доказами, не свідчить про існування об`єктивної неможливості господарським судом самостійно встановити обставини справи № 911/2483/23.
Так, у справі № 911/2483/23 предметом позову є визнання недійсним в частині господарського договору, а також стягнення безпідставно отриманих коштів.
Підставою такого позову є невідповідність оспорюваних положень укладеного договору вимогам п.п. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 р. № 178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану», а також обставини безпідставної сплати ПДВ у складі ціни товарів, операції з постачання яких звільнені від оподаткування таким податком.
Отже, предметом доказування в цій справі є наявність або відсутність обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочину, а також наявність або відсутність підстав для сплати коштів з ПДВ.
У свою чергу предметом позову в справі № 320/20717/23 є визнання протиправними дій органу державного фінансового контролю та скасування окремих пунктів його вимоги.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 15.06.2021 р. у справі № 904/5726/19  в процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що активна роль суду проявляється, зокрема, в самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду, на переконання Великої Палати Верховного Суду, носить імперативний характер.
Зважаючи на наведену правову позицію, господарський суд у справі № 911/2483/23 наділений повноваженнями самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин, зокрема, шляхом вирішення питання застосовності чи незастосовності до них положень п.п. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану».
Факт вирішення адміністративним судом у справі № 320/20717/23 питання визнання протиправними дій органу державного фінансового контролю та скасування окремих пунктів його вимоги, в разі його доведення належними та допустимими доказами, не впливає на можливість правової кваліфікації правовідносин між сторонами  у справі № 911/2483/23.
Крім цього, результати розгляду справи № 320/20717/23 не можуть унеможливити розгляд заявлених позовних вимог у справі № 911/2483/23, а встановлені в справі № 320/20717/23 обставини не можуть вплинути на оцінку доказів, якими сторони обгрунтовують свої доводи у справі № 911/2483/23.
Таким чином, оскільки правовідносини у справі № 911/2483/23 та у справі № 320/20717/23 не є подібними, а також враховуючи те, що відсутня об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення справи № 320/20717/23, тому відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі № 911/2483/23, що свідчить про необгрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Крім цього, межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції» визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.02.2017 р. у справі № 6-1957цс16.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Київської області від 05.10.2023 р. у справі № 911/2483/23 - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, повинен здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції щодо про зупинення провадження у справі.
Разом з цим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Оскільки ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі до зазначеного переліку не відноситься, дана постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 228, 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 05.10.2023 р. у справі № 911/2483/23 скасувати.
3. Матеріали справи № 911/2483/23 передати на розгляд до Господарського суду Київської області.
          4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов 

Судді                                                                                В.В. Андрієнко

                                                                                В.В. Шапран