ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року	Львів	Справа № 500/1775/23 пров. № А/857/13266/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді –                                                   Ніколіна В.В.,
суддів –                                                             Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року (суддя –Мандзій О.П., м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                     ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у травні 2023 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, в якому просив:визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, що полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік у кількості 30 діб; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік у кількості 30 діб, у сумі передбаченій для компенсації за таку відпустку відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100;стягнути з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 21.07.2020 по 21.01.2021 у сумі передбаченій розрахунком відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив службу у Головному управлінні Національної поліції в Тернопільській області. На час прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 відповідачем не проведено розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористанні календарні дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік у кількості 30 діб. Позивач вважає вказану бездіяльність протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 рокупозов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Тернопільській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2019 році 30 календарних днів щорічної чергової основної оплачуваної відпуски. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Тернопільській області   нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2019 році 30 календарних днів щорічної чергової основної оплачуваної відпуски.У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, щоГоловне управління Національної поліції в Тернопільській області листом повідомило позивача, що ним за 2019 рік не використано 30 днів щорічної чергової відпустки, у зв`язку із тим що у відповідності до  п.9 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію" тривалість чергової відпустки обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Звертаючись до ч.10 ст.93 Закону України "Про Національну поліцію" видно, що грошова компенсація поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується за невикористану в році звільнення відпустку. Позивач же, в своїй позовній заяві просить виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні відпустки за 2019 рік. Оскільки вимоги позивача суперечать вимогам Закону України "Про Національну поліцію", для задоволення позову відсутні правові підстави.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач ОСОБА_1 проходив службу Головному управлінні Національної поліції в Тернопільській області.
Наказом Головного управлінні Національної поліції в Тернопільській області №163 о/с від 17.07.2020 з 21.07.2020 звільнений зі служби в поліції, спеціальне звання -лейтенант поліції, згідно з п.1 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію". Вислуга на день звільнення складає 4 років 11 місяців 4 дні.
Зазначеним наказом  визначено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну чергову відпустку за 2020 рік у кількості 15 діб.
Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, за результатами розгляду запиту позивача про отримання інформації, листом від 31.01.2023 №К/1/2/05/2023 повідомило, що ОСОБА_1 згідно ч.1 ст.92 та ч.2, 3 ст.93 Закону України "Про Національну поліцію" щорічну чергову основну оплачувану відпустку кількістю 30 діб за 2019 рік не використовував, а грошова компенсація за невикористані дні щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2019 рік не виплачувалась у зв`язку із тим, що у відповідності до п.9 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію" тривалість чергової відпустки обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення та згідно п.10 ст.93 Закону України "Про Національну поліцію" грошова компенсація поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується за невикористану в році звільнення відпустку.
Не погодившись із такою бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що під час звільнення зі служби із поліцейським повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі в частині нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової основної оплачуваної відпуски, чого відповідачем здійснено не було.

Суд апеляційної інстанції, згідно частини 1 статті 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відтак, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а саме стосовно компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної оплачуваної відпустки.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про відпустки" від 05.11.1996 № 504/96-ВР (далі – Закон № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону № 504/96-ВР передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
У разі звільнення працівника йому виплачується  грошова компенсація за  всі   невикористані   ним   дні   щорічної   відпустки,   а також   додаткової відпустки   працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР).
Аналогічні положення містяться в частині 1 статті 83 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України).
Закон України "Про Національну   поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до частин 1, 3 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на   поліцію   повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Частинами 1, 2 статті 92 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані   відпустки   в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові   відпустки   у зв`язку з навчанням, творчі   відпустки,   соціальні   відпустки, відпустки   без збереження заробітної плати (грошового   забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про   відпустки.
Частинами 1, 2, 3, 4 статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі   дні   до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної   відпустки   поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості   відпустки. За   кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової   відпустки   у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини   відпустки за   кожен повний місяць служби.
Відповідно до частин 8, 9, 10, 11 ст.93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової   відпустки,   після одужання   відпустка   продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження   відпустки   здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення   за   власним бажанням,   за   віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення,   за   їх бажанням, надається чергова   відпустка,   тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини   відпустки за   кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з   грошового   забезпечення надмірно нарахованої частини чергової   відпустки за   час невідпрацьованої частини календарного року.   За   невикористану в році звільнення   відпустку   поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується   грошова компенсація   відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової   відпустки,   як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової   відпустки   може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.   За   бажанням поліцейського невикористана частина   відпустки   може бути приєднана до чергової   відпустки   на наступний рік.
Згідно з частинами 1, 2 статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують   грошове   забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати   грошового   забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати   грошового   забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).
Так, приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260 визначено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на   відпустки   із збереженням   грошового   забезпечення, виплата   грошового   забезпечення здійснюється в розмірі, встановленому   за   основною (а не тимчасовою) штатною посадою на день вибуття у   відпустку.
Водночас положеннями абзацу 7, 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення   відпустку   поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується   грошова компенсація   відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за  невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного   грошового   забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір   грошового   забезпечення визначається шляхом ділення розміру   грошового   забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації   за   невикористану   відпустку   вказується в наказі про звільнення.
Аналізуючи наведені норми законодавства, слід зазначити, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст.92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення ч.8, 11 ст.93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень ч.2, 3 ст.124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.
Так, відповідно до частини 1 статті 24 Закону №504/96-ВР і частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19.
Так, згідно з матеріалами справи, при звільненні зі служби в поліції позивачу була виплачена компенсація за невикористану щорічну чергову відпустку за 2020 рік у кількості 15 діб.
Разом з тим, як слідує з листа Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, за період служби в поліції  позивач не використав щорічну чергову основну оплачувану відпустку кількістю 30 діб за 2019 рік.
Проте, під час звільнення зі служби із поліцейським повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі в частині нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової основної оплачуваної відпуски, чого відповідачем здійснено не було.
Таким чином, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про те, що на час прийняття наказу про звільнення позивача зі служби, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані у 2019 році 30 календарних днів щорічної чергової основної оплачуваної відпуски.
Апеляційний суд резюмує, що для належного захисту прав позивача необхідно визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2019 році 30 календарних днів щорічної чергової основної оплачуваної відпуски.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                               ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 рокув справі №500/1775/23- без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш