ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2024 року	Львів	Справа № 380/8047/23 пров. № А/857/16471/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Гудима Л.Я., Затолочного В.С.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року (головуючий суддя: Сподарик Н.І., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
встановив:
ОСОБА_1 , 18.04.2023 звернувся в суд з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.03.2023 № 134550021815 щодо відмови в призначені пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 22.03.2023;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 22.03.2023.
Обґрунтовує позов тим, що 22 березня 2023 року звернувся із заявою встановленого зразка та необхідними документами за призначенням пенсії за вислугу років. Однак, рішенням від 28.03.2023 № 134550021815 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено у задоволенні такої заяви у зв`язку з тим, що станом на 11.10.2017 стаж за вислугу позивача складає 17 років 2 місяці 2 днів, а стаж за вислугу років відповідно до довідки від 28.02.2023 № 23/02-129 - 4 роки 9 місяців не зараховується, оскільки відсутній підпис бухгалтера. 
Зазначає, що на день звернення позивача до відповідача слід застосовувати редакцію пункту «в» статті 54 Закону № 1788-XII, якою передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають інженерно-технічний склад - за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи в цивільній авіації не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи в цивільній авіації не менше 20 років, з них не менше 15 років на зазначених посадах. У вислугу років працівникам інженерно-технічного складу зараховується також робота, зазначена в пунктах «а» і «б» цієї статті. На підставі вищевикладеного спеціальний стаж за вислугою років позивача при зверненні за призначенням пенсії складає 27 років 7 місяців 20 днів, що є достатнім для призначення пенсії за вислугу років. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.03.2023 № 134550021815 щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі заяви про призначення пенсії від 22.03.2023 з урахуванням висновків суду зазначених у рішенні, зарахувавши до спеціального стажу ОСОБА_1 , періоди його роботи: з 19.05.2011 по 22.06.2020 на посаді інженера категорії «А», «В» служби забезпечення ТО та інженера категорії «В2» базової станції служби забезпечення ТО у ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів».
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодились відповідачі та оскаржили його в апеляційному порядку. 
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві покликається на те, що страховий стаж позивача на дату звернення становить 32 роки 02 місяця 18 днів, спеціальний стаж роботи за вислугу років становить 17 років 02 місяця 02 дні. До страхового стажу роботи не зараховано період навчання з 01.09.1985 по 05.02.1990 згідно диплому від 13.08.1990, оскільки прізвище в дипломі не відповідає паспортним даним, період навчання перетинається з військовою службою. До спеціального стажу роботи не зараховано період роботи згідно довідки від 28.02.2023 № 23/02-129, оскільки довідка не відповідає додатку № 5 (засвідчена підписами двох осіб) не містить підпису головного бухгалтера. Звернув увагу, що у заяві про призначення пенсії за вислугу років від 22.03.2023 № 2660 дата народження  « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не відповідає паспортним даним позивача « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 
Враховуючи вищевикладене, вважає, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки спеціальний стаж роботи за вислугу років не підтверджений в установленому порядку.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області покликається на те, що оскільки спеціальний стаж роботи за вислугу років не підтверджений в установленому порядку, а тому право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 54 Закону № 1788 та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058 у позивача відсутнє.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позивач, 13.11.2023 подав відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 22.03.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУПФ України у Донецькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області прийнято рішення від 28.03.2023 №134550021815, яким відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, про що повідомлено заявника листом.
Відповідно до вказаного рішення, до страхового стажу роботи не зараховано період навчання з 01.09.1985 по 05.02.1990 згідно диплому від 13.08.1990, оскільки прізвище в дипломі не відповідає паспортним даним, період навчання перетинається з військовою службою. До спеціального стажу роботи не зараховано період роботи згідно довідки від 28.02.2023 № 23/02-129, оскільки довідка не відповідає додатку № 5 (засвідчена підписами двох осіб) не містить підпису головного бухгалтера.
Вважаючи зазначене рішення протиправним позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з метою захисту порушеного права позивача, необхідно визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.03.2023 № 134550021815 щодо відмови в призначені пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м Києві повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі заяви про призначення пенсії від 22.03.2023 з урахуванням висновків суду зазначених у рішенні, зарахувавши до спеціального стажу, періоди його роботи: з 19.05.2011 по 22.06.2020 на посаді інженера категорії «А», «В» служби забезпечення ТО та інженера категорії «В2» базової станції служби забезпечення ТО у ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів».
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
Так, відповідно до статті 2 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Згідно положень ст. 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Відповідно до п. «в» ст. 54 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право  на  пенсію  за  вислугу  років  мають  робітники і службовці авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств,  установ і організацій, в яких вони зайняті, зокрема, інженерно-технічний склад - за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України:
чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи в цивільній авіації не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах;
жінки - після досягнення 50 років і  при  загальному стажі роботи в цивільній авіації не менше 20 років, з них не менше 15 років на зазначених посадах.
У вислугу років працівникам інженерно-технічного складу зараховується також робота, зазначена в пунктах  «а»  і «б»  цієї статті, зокрема, працівники льотного і льотно-випробного складу, працівники, які здійснюють управління повітряним рухом і мають свідоцтво диспетчера, працівники, які здійснюють управління повітряним  рухом  і мають  посвідчення  (диспетчери, старші диспетчери, керівники польотів). (п. п. «а» і «б» ст. 54 Закону № 1788-XII).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01.04.2015 пункт «в» статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають певні категорії робітників і службовців авіації, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті, зокрема:
інженерно-технічний склад - за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, після досягнення 55 років і стажі роботи:
для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах;
для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначених посадах.
У вислугу років працівникам інженерно-технічного складу зараховується також робота, зазначена у пунктах «а» і «б» цієї статті.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту „б“ частини першої статті 13 цього Закону.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту «б» частини першої статті 13 цього Закону;
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15):
Визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Застосуванню підлягають пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
«Працівники, які здійснюють управління повітряним рухом і мають посвідчення (диспетчери, старші диспетчери, керівники польотів), мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах: 
в) інженерно-технічний склад - за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи в цивільній авіації не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи в цивільній авіації не менше 20 років, з них не менше 15 років на зазначених посадах.
У вислугу років працівникам інженерно-технічного складу зараховується також робота, зазначена в пунктах «а» і «б» цієї статті;
Конституційний Суд України приймаючи вказане рішення, виходив з того, що пунктами «б»-«г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне підвищення віку виходу на пенсію на 5 років та стажу роботи для певних категорій працівників і службовців авіації. Однак, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, зокрема, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з 23 січня 2020 року при вирішенні питання про призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
Тобто, з 23 січня 2020 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років чоловікам, відповідно до п. «в» статті 54 Закону № 1788, необхідно виходити з досягнення 55 років і при наявності загального стажу роботи в цивільній авіації не менше 25 років, з них не менше 20 років на посадах інженерно-технічного складу за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.
Позивач вважає, що за наявності необхідного стажу роботи та досягненням 55 років він має право на пенсію на пільгових умовах.
Натомість, судом апеляційної інстанції встановлено, що у рішенні від 28.03.2023 № 134550021815 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відмовляючи в призначені пенсії за вислугу років, відповідно до п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а. с. 11), керувалось Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону № 2148-VIII), за яким стаж роботи, який дає право виходу на пенсію на пільгових умовах працівникам інженерно-технічного складу для чоловіків повинен становити, станом на 11.10.2017, не менше 21 року і 06 місяців та загальний стаж не менше 26 років 06 місяців при досягненні 55 років.
Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15), а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, однак вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.
Аналогічний висновок щодо застосування наведених вище правових норм викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року справа № 360/3611/20 та  у постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року справа № 240/21724/20.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки «Про уточнення особливого характеру роботи, необхідних для нарахування пенсії за вислугу років» від 02.08.2007 № 11-00-73, виданої Державним Авіапідприємством «Львівські авіалінії», позивач у період з 20.02.1990 по 02.08.2007 працював у ДАП «Львівські авіалінії» на посадах: авіамеханіка-стажера АТБ (авіаційно-технічної бази), авіамеханіка, авіаційного техніка з приладів та електроустаткування АТБ, техніка з технічного обслуговування ПС (АіРЕО) категорії С АТБ. Загальний стаж роботи на цих посадах та в цивільній авіації складає 17 років 05 місяців 12 днів.
Вказаний період роботи позивача не є спірним, оскільки відповідачі не заперечують, що такий підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи, який дає підстави для призначення пенсії за вислугою років.
Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що у рішенні від 28.03.2023 № 134550021815 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовляючи в призначені пенсії за вислугу років, не зарахувало до спеціального стажу позивача період роботи з 19.05.2011 до 22.06.2020 на посаді інженера категорії «А», «В» служби забезпечення ТО та інженера категорії «В2» базової станції служби забезпечення ТО у ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів», оскільки довідка від 28.02.2023 № 23/02-129, не відповідає додатку № 5 (засвідчена підписами двох осіб) не містить підпису головного бухгалтера.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач безпідставно відмовив у зарахуванні цього стажу, з огляду на таке.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу», від 21 липня 1992 року № 418 (далі - Постанова № 418), якою затверджені Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу; Перелік посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років; Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації; Перелік посад і робіт інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років; Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам, які управляють повітряним рухом і мають відповідне посвідчення.
Згідно з Переліком посад і робіт інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років, до таких посад віднесені:
авіаційні техніки (механіки, мотористи) всіх найменувань;
майстри всіх найменувань;
інженери всіх найменувань;
начальники цехів, змін, дільниць, служб, груп по технічному обслуговуванню повітряних суден та інших літальних апаратів.
Право на пенсію за вислугу років мають зазначені в цьому Переліку працівники, які безпосередньо зайняті повний робочий день на роботах по оперативному і періодичному (гарантійному) аеродромному технічному обслуговуванню повітряних суден (крім працівників, зайнятих на зазначених роботах поза аеродромними умовами в спеціально обладнаних приміщеннях) на підприємствах, в об`єднаннях, льотно-випробних (контрольно-випробних) підрозділах військових частин і підприємств системи Міністерства оборони, МВС і КДБ колишнього Союзу РСР, Міністерства Оборони, МВС і СНБ України (вільнонайманий склад), науково-дослідних та авіаційно-спортивних організаціях, а також у льотних і навчально-льотних загонах навчальних закладів авіації.
Зайнятість зазначених працівників на роботах, які дають право на пенсію за вислугу років, підтверджується довідками, виданими відповідними підприємствами, об`єднаннями й організаціями.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно довідки від 28.02.2023 № 23/02-129 Авіаційної компанії «Роза Вітрів» (а. с. 5), позивач займав посади:
- інженера категорії «А» служби забезпечення ТО з 19.05.2011 по 31.12.2012;
- інженера категорії «В» служби забезпечення ТО з 01.01.2013 по 30.04.2016;
- інженера категорії «В2» служби забезпечення ТО з 01.05.2016 по 31.03.2017»;
- інженера категорії «В2» базової станції служби забезпечення ТО з 01.04.2017 по 22.06.2020.
Загальний стаж роботи в директораті інженерно-технічного забезпечення становить 9 років 1 місяць 4 дні.
Крім цього, вказані періоди роботи позивача підтверджується записами у його трудовій книжці НОМЕР_1 (а. с. 16).
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що з 01.01.2004 року набрав чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якого страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за період роботи позивача у ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» з 19.05.2011 до 22.06.2020 сплачено щомісячні страхові внески (а. с. 36-37).
Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачу у зарахуванні до його спеціального стажу період роботи з 19.05.2011 до 22.06.2020 на посаді інженера категорії «А», «В» служби забезпечення ТО та інженера категорії «В2» базової станції служби забезпечення ТО у ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів» діяв протиправно, оскільки такі посади передбачені Переліком посад і робіт інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року № 418, а періоди роботи ОСОБА_1 у цьому Товаристві підтверджені належними та допустимими доказами.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «в» ст. 54 Закону № 1788-XII, оскільки позивач на момент звернення за призначенням цього виду пенсії досяг 55 років, а його загальний стаж роботи в цивільній авіації становить понад 25 років, з них не менше 20 років на посадах, які передбачені Переліком посад і робіт інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року № 418.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.03.2023 № 134550021815 щодо відмови в призначені позивачу пенсії за вислугу років є протиправним та підлягає скасуванню.
Крім цього, необхідно зазначити, що в силу вимог статті 58 Закону № 1058-IV, Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Отже, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Тобто, суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для призначення чи відмови у призначенні пенсії та не може підміняти пенсійний орган, який, відповідно до Закону № 1058-IV, уповноважений на виконання наведених вище функцій.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції також вважає правильним висновок суду першої інстанції, що необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м Києві повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «в» ст. 54 Закону № 1788-XII на підставі заяви про призначення пенсії від 22.03.2023 зарахувавши до спеціального стажу ОСОБА_1 , періоди його роботи: з 19.05.2011 по 22.06.2020 на посаді інженера категорії «А», «В» служби забезпечення ТО та інженера категорії «В2» базової станції служби забезпечення ТО у ТОВ «Авіаційна компанія «Роза Вітрів». 
Таким чином, апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не спростовують правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводяться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до  ст. 316 КАС України, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Керуючись ст. ст.  311,  316,  321,  322,  325,  328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року у справі № 380/8047/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.  

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. С. Затолочний