ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04 березня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/5518/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Богатиря К.В., Аленіна О.Ю.,
при секретарі судового засідання: Колцун В.В.,
за участю представників:
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" –         Клачок Б.О.,
від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Усть-Дунайськ" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" – Неїжпапа Ю.А.,
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 про забезпечення позову, прийняту суддею Д`яченко Т.Г., м. Одеса,
у справі №916/5518/23
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія"
до відповідача: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Усть-Дунайськ" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"
про внесення змін до договору шляхом визнання укладеною додаткової угоди

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" звернулося з позовом до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Усть-Дунайськ" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", в якому просило внести зміни до пункту 7.1 договору про забезпечення доступу портового оператору до причалу(ів) №44-П-АМПУ-21 від 10.06.2021 шляхом визнання укладеною додаткової угоди №1 від 11.12.2023 до вказаного договору у редакції, викладеній в прохальній частині цієї позовної заяви.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пункт 7.1 договору про забезпечення доступу портового оператору до причалу(ів) №44-П-АМПУ-21 від 10.06.2021 у нинішній редакції порушує права та законні інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія", оскільки встановлює для позивача умови діяльності, які погіршують його становище порівняно з іншими портовими операторами у порто-пункті Кілія, що необґрунтовано мають відкриту перевагу над позивачем.
За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 20.12.2023 відкрито провадження у справі №916/5518/23.
Одночасно з поданням позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" було подано заяву про забезпечення позову б/н від 18.12.2023 (вх.№2-1875/23 від 18.12.2023), в якій останнє просило заборонити Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" вчиняти дії, щодо виключення Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" з Реєстру морських портів України з підстав, пов`язаних з закінченням строку дії договору про забезпечення доступу портового оператору до причалу(ів) №44-П-АМПУ-21 від 10.06.2021 до набрання рішенням з даної справи законної сили, а також заборонити Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" та Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Усть-Дунайськ" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" чинити перешкоди щодо припинення/обмеження доступу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" до причалу(ів) №1 за адресою: м. Кілія, вул. Портова, 4 у порто-пункті Кілія порту Усть-Дунайськ шляхом забезпечення можливості використання причалу(ів) №1 портового пункту Кілія порту Усть-Дунайськ з метою здійснення господарської діяльності, обробки (перевантаження) вантажу, навантаженння суден, здійснення інших вантажно-розвантажувальних операцій із можливістю приймання під навантаження/розвантаження плавзасоби (постановки до причалу, включення у відповідні плани філії "Усть-Дунайськ" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України") на умовах портового оператора і відповідно до порядку, передбаченого договором про забезпечення доступу портового оператору до причалу №44-П-АМПУ-21 від 10.06.2021 до набрання рішенням з даної справи законної сили.
В обґрунтування даної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" послалося на те, що, у разі невжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову, останнє навіть за умови задоволення позову у даній справі, яке, з огляду на процесуальні строки розгляду справи, відбудеться вже після 01.01.2024, буде вимушене звертатись до суду з новими позовними заявами для повного та ефективного захисту своїх прав як портового оператора.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 у справі №916/5518/23 (суддя Д`яченко Т.Г.) задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" б/н від 18.12.2023 (вх.№2-1875/23 від 18.12.2023) про забезпечення позову; заборонено Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" вчиняти дії, щодо виключення Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" з Реєстру морських портів України з підстав, пов`язаних з закінченням строку дії договору про забезпечення доступу портового оператору до причалу(ів) №44-П-АМПУ-21 від 10.06.2021 до набрання рішенням з даної справи законної сили; заборонено Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" та Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Усть-Дунайськ" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" чинити перешкоди щодо припинення/обмеження доступу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" до причалу(ів) №1 за адресою: м. Кілія,        вул. Портова, 4 у порто-пункті Кілія, порту Усть-Дунайськ, шляхом забезпечення можливості використання причалу(ів) №1 портового пункту Кілія порту Усть-Дунайськ з метою здійснення господарської діяльності, обробки (перевантаження) вантажу, навантаження суден, здійснення інших вантажно-розвантажувальних операцій із можливістю приймання під навантаження/розвантаження плавзасоби (постановки до причалу, включення у відповідні плани філії "Усть-Дунайськ" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України") на умовах портового оператора і відповідно до порядку, передбаченого договором про забезпечення доступу портового оператору до причалу №44-П-АМПУ-21 від 10.06.2021 до набрання рішенням з даної справи законної сили.
Вказана ухвала суду мотивована існуванням реальної загрози того, що невжиття обраних позивачем заходів забезпечення позову у разі задоволення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія", за захистом яких останнє звернулося до суду, оскільки позивач не зможе захистити свої права в межах даного судового провадження без нових звернень до суду.
Не погодившись з постановленою ухвалою, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 про забезпечення позову у справі №916/5518/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" б/н від 18.12.2023 (вх.№2-1875/23 від 18.12.2023) про забезпечення позову.
Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на відсутності в оскаржуваній ухвалі обґрунтованих мотивів висновку суду першої інстанції про вжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову, тим більше, що застосування вказаних заходів фактично тотожне задоволенню позовних вимог у даній справі та свідчить про безпідставне втручання місцевого господарського суду у господарську компетенцію відповідача. Крім того, апелянт зазначає про недоведеність позивачем наявності правових підстав для вжиття у даній справі обраних ним заходів забезпечення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 13.02.2024 (вх.№6/24/Д2 від 13.02.2024) Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія", посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просить апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 про забезпечення позову у справі №916/5518/23 – без змін. Зокрема, позивач зауважує на тому, що Державне підприємство "Адміністрація морських портів України", як суб`єкт природної монополії, в порушення чинного законодавства створив штучні перепони Товариству з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" у доступі до причалу №1 за адресою: м. Кілія, вул. Портова, 4 у порто-пункті Кілія (порт Усть-Дунайськ), у зв`язку з чим лише запропоновані позивачем та, відповідно, вжиті місцевим господарським судом заходи забезпечення позову на теперішній час можуть слугувати єдиною дієвою гарантією належного виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог без необхідності звернення до суду з новими позовами. Позивач також стверджує про розповсюдження на спірні правовідносини постанови Кабінету Міністрів України №314 від 18.03.2022 "Про деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану", а також про те, що оскаржувана ухвала містить належні мотиви вжиття судом заходів забезпечення позову, які безпідставно ототожнюються апелянтом з задоволенням позовних вимог та жодним чином не порушують прав скаржника.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Аленіна О.Ю. від 29.01.2024 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження.
В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2024 вирішено розглянути апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 про забезпечення позову у справі №916/5518/23 поза межами строку, встановленого частиною другою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, та призначено дану справу до розгляду на 04.03.2024 о 10:30.
У судовому засіданні 04.03.2024 представник Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" апеляційну скаргу підтримав; представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" висловив заперечення проти її задоволення.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.
Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.
Отже, забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
Судовий розсуд – це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанов останнього, зокрема, від 24.10.2022 у справі №916/950/22 та від 15.05.2019 у справі №910/688/13.
З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосування останніх знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.
Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
В силу частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Адекватність (співмірність) заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).
Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Предметом спору у даній справі є вимога про внесення змін до пункту 7.1 договору про забезпечення доступу портового оператору до причалу(ів) №44-П-АМПУ-21 від 10.06.2021 шляхом визнання укладеною додаткової угоди №1 від 11.12.2023 до вказаного договору у редакції, викладеній в прохальній частині позовної заяви.
Отже, апеляційний господарський суд враховує, що у даній справі позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, а відтак у даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:
-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;
-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову (пункти 1, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).
Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).
Таким чином, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до істотного ускладнити чи неможливості ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.
Враховуючи положення частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.
При цьому апеляційним господарським судом враховується, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №914/120/19.
Розгляд справи по суті – це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.
Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.
Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову необхідно враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, які не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Даний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 09.09.2019 у справі №924/433/19.
Заборона відповідачеві, іншим особам вчиняти певні дії повинна узгоджуватись з предметом позову.
Верховний Суд, зокрема, у постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20 та від 21.12.2020 у справі №910/9627/20, неодноразово наголошував на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.
Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що запропоновані позивачем заходи забезпечення позову не узгоджуються з предметом укладеного між сторонами договору №44-П-АМПУ-21 від 10.06.2021, щодо пролонгації якого шляхом укладення додаткової угоди заявлено позовну вимогу, та виходять за його межі, оскільки за умовами вказаного договору позивачеві було надано доступ до причалу №1 портового пункту "Кілія" філії "Усть-Дунайськ" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", що перебуває у господарському віданні відповідача, для проведення вантажно-розвантажувальних робіт, у той час вжитими заходами місцевий господарський суд заборонив відповідачу вчиняти дії щодо виключення Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" з Реєстру морських портів України та чинити перешкоди щодо припинення/обмеження доступу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" до причалу(ів) №1 у порто-пункті Кілія порту Усть-Дунайськ шляхом забезпечення можливості використання причалу(ів) №1 портового пункту Кілія порту Усть-Дунайськ з метою здійснення господарської діяльності, обробки (перевантаження) вантажу, навантаженння суден, здійснення інших вантажно-розвантажувальних операцій із можливістю приймання під навантаження/розвантаження плавзасоби (постановки до причалу, включення у відповідні плани філії "Усть-Дунайськ" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України").
Крім того, застосовані заходи забезпечення позову зводяться до вирішення справи по суті та є тотожними задоволенню позову, оскільки останні фактично зумовлюють пролонгацію укладеного між сторонами договору №44-П-АМПУ-21 від 10.06.2021 внаслідок надання позивачеві безперешкодного доступу до використання об`єктів портової інфраструктури – державного майна, яке виступає критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (воєнний час).
З урахуванням викладеного, виходячи з предмета/підстав позову та обґрунтування заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" б/н від 18.12.2023 (вх.№2-1875/23 від 18.12.2023) про забезпечення позову, колегія суддів зазначає про те, що вимоги вказаної заяви фактично мають ознаки вирішення спору по суті і виходять за межі предмета та підстав позову (такі заходи не співвідносяться з предметом договору №44-П-АМПУ-21 від 10.06.2021, на пролонгацію якого спрямований позов), наслідком чого може бути імовірне порушення прав/законних інтересів відповідача, тим більше, що суд не може заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення договірних відносин з позивачем, адже право, зокрема, на припинення відносин/договорів гарантоване Конституцією, законами України, а також вказаним договором.
При вирішенні питання про забезпечення позову необхідно виходити з законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини (стаття 6 Господарського кодексу України).
Така стала правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 19.10.2020 у справі №916/3844/19, від 30.06.2021 у справі №922/145/21, від 28.07.2021 у справі №910/3704/21 та від 15.08.2018 у справі №907/835/17.
При цьому під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинна блокуватися господарська діяльність юридичної особи.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 25.01.2021 у справі №902/775/20, від 19.01.2021 у справі №902/774/20 та від 16.11.2020 у справі №910/7596/20.
Вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Саме такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26.09.2019 у справі №521/10766/18.
Застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона відповідачу чинити перешкоди щодо припинення/обмеження доступу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" до причалу № 1 у порто-пункті Кілія порту Усть-Дунайськ, не лише може призвести до втручання в господарську діяльність відповідача (ураховуючи як предмет укладеного між сторонами договору, так й предмет та підстави даного позову), а й за умови недоведеності наявності порушення прав заявника у зв`язку з припиненням спірного договору свідчитиме про його неспівмірність та порушуватиме збалансованість інтересів сторін справи, а також може призвести до завдання іншій стороні збитків.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 05.10.2023 у справі №916/1889/23, в межах якої розглядалось питання вжиття за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" подібних заходів забезпечення позову щодо об`єктів портової інфраструктури портового пункту Кілія порту Усть-Дунайськ за адресою: м. Кілія, вул. Портова, 4.
Твердження позивача про те, що Державне підприємство "Адміністрація морських портів України", як суб`єкт природної монополії, в порушення чинного законодавства створив штучні перепони Товариству з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" у доступі до причалу №1 за адресою: м. Кілія, вул. Портова, 4 у порто-пункті Кілія (порт Усть-Дунайськ), а також про розповсюдження на спірні правовідносини постанови Кабінету Міністрів України №314 від 18.03.2022 "Про деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану", колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки зазначені обставини стосуються питання обґрунтованості позову, тобто суті позовних вимог, а тому надання цим доводам оцінки при вирішення забезпечення позову не надається.
Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" на те, що суд першої інстанції об`єктивно не встигне розглянути по суті позов у даній справі до 01.01.2024, тобто до спливу строку дії договору №44-П-АМПУ-21 від 10.06.2021 у його чинній редакції, жодним чином не зумовлюють виникнення підстав для вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом призводять до настання правових наслідків задоволення позову, тим більше, що про припинення вищенаведеного договору Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" повідомило позивача ще у липні місяці 2023 року, проте з позовом у цій справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" звернулося лише у грудні місяці 2023 року, хоча, діячи розумно та обачливо, могло спрогнозувати орієнтовну тривалість судового розгляду з урахуванням встановлених процесуальним законом строків.
Сам по собі факт наявності між сторонами судового спору за позовом, задоволення якого може стати підставою для внесення змін до Реєстру морських портів України, також не може бути належною та достатньою підставою для заборони Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" вчиняти дії, щодо виключення Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" з вказаного реєстру, тим більше, що вказаний захід не узгоджується з предметом спору, в межах якого вирішуватиметься виключно питання наявності правових підстав для пролонгації/не пролонгації договору, у той час як обставини виключення/не виключення позивача з відповідного реєстру не входять до предмету доказування та не перебувають у прямому зв`язку з результатами вирішення цієї справи.
Таким чином, оцінивши доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, імовірність істотного ускладнення або неможливості виконання рішення господарського суду та ефективного захисту прав заявника, за яким останній звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає про необґрунтованість висновку місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" про забезпечення позову б/н від 18.12.2023 (вх.№2-1875/23 від 18.12.2023).
За таких обставин, ухвала Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 про забезпечення позову у справі №916/5518/23 є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з одночасною відмовою у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" б/н від 18.12.2023 (вх.№2-1875/23 від 18.12.2023).
Керуючись статтями 136, 137, 232, 233, 236, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 про забезпечення позову у справі №916/5518/23 скасувати.
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий термінал Кілія" про забезпечення позову б/н від 18.12.2023 (вх.№2-1875/23 від 18.12.2023) відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 05.03.2024.

Головуючий суддя                                                                       С.В. Таран

Суддя                                                                                           К.В. Богатир

Суддя                                                                                           О.Ю. Аленін