Cправа №991/10557/23
Провадження №11-сс/991/26/24
Слідчий суддя: ОСОБА_1 
Суддя-доповідач: ОСОБА_2 

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

08 січня 2024 року                                                                 місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:
представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.12.2023 відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 , поданої в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), що полягала у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР).

ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій зазначає про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а також те, що ухвала суперечить ст.370 КПК України, оскільки постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки, викладені у її тексті, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Посилається на те, що строк на апеляційне оскарження пропущений, зокрема, через необізнаність із мотивами ухваленого рішення, а тому підлягає поновленню.
Також стверджує, що в заяві про злочин від 28.11.2023 зазначені відомості, що можуть вказувати на наявність в діях ОСОБА_8 як директора ПАТ «Укрнафта», які полягали у сплаті більше 1,3 млрд грн за нафтопродукти, що мали бути передані ПАТ «Укрнафта» безкоштовно (як компенсація за самочинно перероблену нафту), та ініціювання штучного позову щодо повернення в натурі переробленої нафти (завідомо відсутнього майна), ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України. На думку представника: у таких дуалістичних діях може міститися також склад злочину, визначеного ч.5 ст.191 КК України - заволодіння майном ПАТ «Укрнафта» в особливо великих розмірах із наступним їх продажом; у випадку підтвердження протиправної переробки нафти та усвідомлення ОСОБА_8 цієї обставини, в його діях буде склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.209 КК України; у діях щодо оплати майже 50 млн грн за фіктивні послуги зі зберігання фактично чужого майна вбачаються ознаки - ч.5 ст.191 КПК України, тобто розтрати коштів в особливо великих розмірах, вчиненої в умовах воєнної стану.
На цій стадії кримінального провадження від заявника не вимагається подання конкретних доказів. При цьому у заяві вказано на можливе джерело їх отримання стороною обвинувачення. Відтак, спростовуються висновки слідчого судді про відсутність необхідності у перевірці повідомлених заявником обставин засобами кримінального процесу.
Вважає безпідставним покликання слідчого судді на правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зазначену в постанові від 16.05.2019 у справі №761/20985/18, адже чинний КПК України скасував інститут дослідчої перевірки та стадію порушення кримінальної справи. Статтею 214 КПК України передбачено автоматичне внесення до ЄРДР будь-якої заяви про вчинення кримінального правопорушення. Обставини, відображені у тексті постанови, не є релевантними до цієї справи. Судове рішення ухвалене не Другою судовою палатою, а колегією суддів цієї палати. Натомість згідно зі ст.434-1, ч.4 ст.442 КПК України висновок про застосування норми права, який має враховувати суд, може бути викладений у постанові саме палати, Об`єднаної палати чи Великої Палати Верховного Суду.
Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №818/1526/18 та від 24.04.2019 у справі №818/15/18, ухвалені в порядку, визначеному КАС України, і висновків про те, що слідчий суддя зобов`язаний встановити ті чи інші обставини, які підтверджують повідомлені заявником відомості, те, що їх встановлення слідчим чи прокурором є обов`язковою передумовою внесення до ЄРДР відомостей за заявою про кримінальне правопорушення, вони не місять.
Помилковим є посилання слідчого судді на положення ст.2 КПК України, адже на встановлення чи спростування наявності відповідного злочину має бути спрямована діяльність органу досудового розслідування після внесення відомостей до ЄРДР.
Крім того, представник у апеляційній скарзі покликається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №456/544/18 та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17.11.2022 у справі №991/4761/22.
Просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.12.2023 і постановити нову, якою задовольнити скаргу, зобов`язати службових осіб НАБУ невідкладно внести до ЄРДР відомості про вчинення ОСОБА_8 корупційних кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.5 ст.191 КК України, за заявою ОСОБА_6 від 28.11.2023.

У запереченнях на апеляційну скаргу детектив НАБУ ОСОБА_9 щодо невідповідності висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження зазначає, що підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
У заяві, скарзі та апеляційні скарзі відсутні відомості, які б свідчили про вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, визначених ст.191, ст.364 КК України. Тому початок кримінального провадження суперечитиме ст.2 КПК України та засадам кримінального провадження.
Слідчим суддею дотриманий порядок розгляду, визначений ст.303-307 КПК України. Зміст ухвали відповідає вимогам, встановленими ст.370, 372 КПК України. Тому відсутні обставини, що вказують на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Просить відмовити у задоволені апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.12.2023.

ОСОБА_10 та представник НАБУ, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.
Згідно із ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. А тому апеляційна скарга розглядається без участі зазначених осіб.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 підтримав подану апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, наведені у ній.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_7 , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що клопотання про поновлення строку на оскарження слід задовольнити, а апеляційну скаргу - визнати необґрунтованою. 

Відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів із дня її оголошення. Згідно з положеннями ч.3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Матеріалами провадження стверджується, що слідчий суддя Вищого антикорупційного суду постановив оскаржувану ухвалу 06.12.2023. При цьому сторони повідомлялись про дату, час та місце судового розгляду. Відтак, у силу вимог ст.115, 395 КПК України строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді від 06.12.2023 розпочався 07.12.2023 та закінчився 11.12.2023. Апеляційна скарга на вказане рішення подана до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду 20.12.2023, тобто після закінчення строку апеляційного оскарження.
Відповідно до ч.1 ст.117, п.4 ч.3 ст.399 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи знайде підстави для його поновлення. Необізнаність із мотивами прийнятого судом рішення є об`єктивною обставиною, що перешкоджає стороні своєчасно оскаржити ухвалу суду (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27.05.2019 у справі №461/1434/18, провадження №51-6470кмо18).
Таким чином, враховуючи наявність поважної причини пропуску строку на оскарження, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді підлягає поновленню. 

У цьому провадженні встановлено такі обставини.
28.11.2023 ОСОБА_10 звернувся до НАБУ із заявою про ймовірне вчинення керівником ПАТ «Укртатнафта» ОСОБА_8 разом з іншими службовими особами кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.364 КК України. На його переконання, ОСОБА_8 разом з іншими службовими особами, користуючись службовим становищем, привласнили належну ПАТ «Укртатнафта» нафту у розмірі 123 473,967 тон, підробили документи бухгалтерського обліку щодо руху цієї нафти та викривили податкову звітність. 
04.12.2023 до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_7 , подана в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, що полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_11 . 

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя прийшов до висновків: внесенню відомостей до ЄРДР має передувати перевірка, здійснювана, зокрема слідчим на підставі поданої заяви щодо наявності обставин, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, про яке йдеться у заяві, а також підстав для внесення відомостей до ЄРДР; реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні цих даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР; обставини, повідомлені ОСОБА_12 , не підтверджуються жодним доказом, натомість, їх можна розцінити як суб`єктивне враження чи домисли заявника, вони є занадто абстрактними та не свідчать про вчинення кримінальних правопорушень, а тому відсутня необхідність у їхній перевірці засобами кримінального процесу.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно із ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
При цьому у ЄРДР відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема, вноситься короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених із іншого джерела.
Положеннями ч.4 ст.214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду в постанові від 30.09.2021 у справі №556/450/18, провадження №51-4229км20, дійшов до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких вноситься до ЄРДР.
Відтак, внесенню до ЄРДР підлягають не всі заяви про вчинення кримінальних правопорушень, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення, тобто внесенню відомостей передує перевірка таких щодо наявності інформації, що свідчить про склад того чи іншого кримінального правопорушення.
Із огляду на це безпідставним є посилання апеляційної скарги на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке зводиться до твердження про те, що ст.214 КПК України передбачає автоматичне внесення до ЄРДР будь-якої заяви про вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_10 у заяві зазначив про вчинення керівником ПАТ «Укртатнафта» ОСОБА_8 разом з іншими службовими особами кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.364 КК України. При цьому висновок про вчинення цих кримінальних правопорушень ґрунтується винятково на аналізі умов господарських договорів, порядку їх виконання.
Однак обставин, які б підтвердили чи свідчили про вчинення зазначеними у заяві особами кримінальних правопорушень, визначених ч.5 ст.191, ч.2 ст.364 КК України, ОСОБА_12 не наведено. Викладені відомості не місять даних про обставини, що можуть свідчити про вчинення саме цих кримінальних правопорушень, зокрема, інформації щодо об`єктивної сторони, яка стосується привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном, а також одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи, та є лише припущенням ОСОБА_6 про неправомірність дій зазначених службових осіб. 
Відтак, розглядаючи скаргу щодо бездіяльності уповноважених осіб НАБУ стосовно заяви ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов до правильного висновку про те, що обставини, повідомлені заявником, не підтверджуються жодним доказом, натомість, їх можна розцінити як суб`єктивне враження чи домисли заявника, а тому відсутні підстави для внесення до ЄРДР відомостей за вказаною заявою.
У зв`язку з викладеним необґрунтованим є довід апеляційної скарги про те, що у заяві про злочин від 28.11.2023 зазначені відомості, що можуть вказувати на наявність в діях ОСОБА_8 та інших осіб ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.5 ст.191 КК України.
Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Із тексту зазначеної процесуальної норми слідує, що кримінальне провадження взагалі не може бути розпочате за відсутності події чи складу кримінального правопорушення. Тобто за таких умов особа не може бути піддана кримінальному переслідуванню для встановлення чи спростування наявності відповідного злочину, на що має бути спрямована діяльність органу досудового розслідування після внесення відомостей до ЄРДР. 
Тому покликання апеляційної скарги на помилковість посилання слідчого судді на приписи ст.2 КПК України не відповідають положенням кримінального процесуального закону.
Твердження апеляційної скарги про безпідставність покликання слідчого судді на правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зазначену в постанові від 16.05.2019 у справі №761/20985/18, колегія суддів не може взяти до уваги.
Так, відповідно до ч.5, 6 ст.31 КПК України кримінальне провадження в касаційному порядку здійснюється колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі трьох або більшої непарної кількості суддів. У визначених цим Кодексом випадках кримінальне провадження в касаційному порядку здійснюється судовою палатою Касаційного кримінального суду (палатою), об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду (об`єднаною палатою) або Великою Палатою Верховного Суду (Великою Палатою).
Статтею 434-1 КПК України визначено підстави для передачі кримінального провадження на розгляд палати, об`єднаної або Великої Палати Верховного Суду. При цьому ч.4 ст.442 КПК України перебачено, що у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів або палата, об`єднана палата, що передала справу відповідно на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду.
Зазначені норми не містять положень про те, що висновок щодо застосування норми права, який має враховувати суд, може бути викладений у постанові саме палати, об`єднаної палати чи Великої Палати Верховного Суду, як зазначає у своїй апеляційній скарзі представник. Натомість ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон) передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відтак, необґрунтованим є твердження апеляційної скарги про те, що слідчий суддя помилкового врахував зазначену постанову, оскільки така ухвалена не палатою, а колегією суддів палати. 
Із постанов Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №818/1526/18 та від 24.04.2019 у справі №818/15/18 вбачається, що саме у межах процедури за правилами п.1 ч.1 ст.303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
За таких обставин, заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення після прийняття та реєстрації підлягає перевірці щодо наявності інформації саме про злочин. Тому помилковий довід апеляційної скарги про те, що ці постанови не містять висновків про те, що слідчий суддя зобов`язаний встановити ті чи інші обставини, які підтверджують повідомлені заявником відомості, те, що їх встановлення слідчим чи прокурором є обов`язковою передумовою внесення до ЄРДР відомостей за заявою про кримінальне правопорушення.
Водночас, хоча наведені рішення суду касаційної інстанції безпосередньо не стосуються невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, неспроможним є твердження апеляційної скарги про неможливість їхнього застосування слідчим суддею, так як оскаржуване рішення постановлене перш за все згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, а також із урахуванням аналізу сформованої судової практики.
При цьому помилковим є посилання апеляційної скарги на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №456/544/18, оскільки вона стосується вирішення питання щодо юрисдикції оскарження дій щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Разом із цим ухвала Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17.11.2022 у справі №991/4761/22 не має преюдиціального значення при вирішенні цієї справи згідно з вищевказаними положеннями Закону.
Відтак, безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на те, що ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки, викладенні в її тексті, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Інших конкретних доводів щодо можливої невідповідності оскаржуваного рішення ст.370 КПК України апеляційна скарга не містить.
Згідно із ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Із огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про необґрунтованість апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та скасування ухвали слідчого судді, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст.404, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06 грудня 2023 року.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06 грудня 2023 року - без змін.
Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                  ОСОБА_2 

Судді                                                                          ОСОБА_3 

                                                                                ОСОБА_4